ЗМІСТ
ВСТУП                                                                                                                                  5
РОЗДІЛ 1 ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ УДОСКОНАЛЕННЯ ЕКОНОМІЧНОГО МЕХАНІЗМУ ЕКОЛОГІЧНО СПРЯМОВАНОЇ ГОСПОДАРСЬКОЇ 
ДІЯЛЬНОСТІ                                                                                                                     13
1.1	Сучасний стан економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності як передумова удосконалення економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності                                                        13
1.2	Сутність і види екологічно спрямованої господарської діяльності                   30
1.3	Економічна сутність та місце економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності у системі господарського механізму                                    46
Висновки до 1 розділу                                                                                                       64
РОЗДІЛ 2 МЕТОДИЧНІ ЗАСАДИ УДОСКОНАЛЕННЯ ЕКОНОМІЧНОГО МЕХАНІЗМУ ЕКОЛОГІЧНО СПРЯМОВАНОЇ ГОСПОДАРСЬКОЇ 
ДІЯЛЬНОСТІ                                                                                                                     67
2.1 Аналіз напрямів удосконалення економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності                                                                           67
2.2 Визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання екологічно спрямованої господарської діяльності                                                                            89
2.3 Удосконалення економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні                                                                                  102
Висновки до 2 розділу                                                                                                     123
РОЗДІЛ 3 РЕАЛІЗАЦІЯ ЕКОНОМІЧНОГО МЕХАНІЗМУ ЕКОЛОГІЧНО СПРЯМОВАНОЇ ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ НА РЕГІОНАЛЬНОМУ 
РІВНІ                                                                                                                                 126
3.1	Економічний механізм регіонального природокористування та природоохоронної діяльності (на прикладі Сумської області)                                   126
3.2	Визначення регіональної інвестиційної привабливості екологічно спрямованої господарської діяльності                                                                                                143
3.3 Організаційно - управлінські та практичні аспекти вдосконалення регіонального економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності            151
Висновки до 3 розділу                                                                                                     176
ВИСНОВКИ                                                                                                                     170
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ                                                                        175
Додаток А Структура та динаміка екоресурсних зборів та екологічних 
витрат                                                                                                                                190
Додаток Б Практичні аспекти фінансового вирівнювання на регіональному рівні  193                                                                   
Додаток В Показники оцінки екологічної спрямованості господарської 
діяльності                                                                                                                          194
Додаток Д Аналіз фінансової діяльності місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища Сумської області                                                                    198
Додаток Е Динаміка показників екодеструктивного впливу на навколишнє природне середовище Сумської області                                                                                        199
Додаток Ж Динаміка показників економічного механізму природокористування Сумської області                                                                                                              200
Додаток З Розподіл регіонів за інвестиційною привабливістю здійснення екологічно спрямованої господарської діяльності                                                                          201

ПЕРЕЛІК УМОВНИХ СКОРОЧЕНЬ
ЕСГД-                                                   екологічно спрямована господарська діяльність,
ЕССГ-                                               екологічно спрямований суб’єкт господарювання,
НПС-                                                 навколишнє природне середовище, 
ВДВ-                                                 валова додана вартість.

ВСТУП

В умовах, коли українська економіка набула статусу ринкової і одним із головних орієнтирів розвитку ринкових відносин у ХХІ сторіччі проголошено досягнення сталого економічного розвитку, з’являються нові вимоги до господарської діяльності, які передбачають, що результатом здійснення господарської діяльності повинно бути не тільки задоволення потреб усіх членів суспільства, але і збереження і відтворення цілісності природного середовища. Практична реалізація таких вимог пов’язана з необхідністю економічного стимулювання становлення ЕСГД, що обумовлює необхідність створення відповідного економічного механізму. Про необхідність створення такого механізму також свідчить те, що сучасний економічний механізм природокористування та природоохоронної діяльності не стимулює впровадження екологічно безпечних способів здійснення господарської діяльності. Загальновизнаним є той факт, що економічні інструменти стимулювання екологічно орієнтованої діяльності, які задекларовані в українському законодавстві, не завжди набувають практичного застосування. 
Щодо державного фінансування природоохоронних заходів слід зазначити, що у структурі витрат на капітальний ремонт об’єктів природоохоронного призначення і поточних витрат на реалізацію екологічних заходів протягом 1999-2005 рр. майже 100 % витрат здійснювалися за рахунок коштів підприємств, організацій, установ (97 %- у 1999 році, 97,5 %- у 2000 році, 96,6 %- у 2001 році, 96,6 %-у 2002 році, 96,4 %-у 2003 році, 96,5 %- у 2004 році, 97%- у 2005 році). За рахунок коштів Державного бюджету профінансовано інвестицій в основний капітал на охорону НПС і раціональне використання природних ресурсів у 2000 році 11, 42 % загальної суми інвестицій в основний капітал на охорону НПС і раціональне використання природних ресурсів, у 2001 році- 23,2 %, у 2002 році- 16,14 %, у 2003 році- 36,9 %, у 2004 році- 14,4 %, у 2005 році-9,2%.
За сучасного перерозподілу екологічних зборів між Державним та місцевими бюджетами та за умов, коли екологічні збори до суб’єктів господарювання майже не повертаються у вигляді державного фінансування екологічно спрямованої діяльності суб’єктів господарювання, так як через дефіцит бюджетних коштів існують інші пріоритети державного витрачання коштів, вони набувають виключно фіскального характеру і суб’єктам господарювання простіше сплатити збори за забруднення навколишнього середовища, а не піклуватися про екологізацію своєї діяльності.
Все це свідчить про необхідність дослідження проблеми удосконалення економічного механізму екологічно спрямованої діяльності, який би відповідав ринковим умовам та дозволяв би збалансувати економічні потреби суспільства та екологічні вимоги. 
Актуальність теми. Проблема вирішення еколого-економічних суперечностей природокористування шляхом розвитку економічного механізму, що стимулює екологічно спрямоване природокористування, багатогранна; комплексному її дослідженню та дослідженню її окремих аспектів присвячені наукові праці О.Ф. Балацького, Б.В. Буркинського, І.К. Бистрякова, О.О. Веклич, Т.П. Галушкіної, Е.В. Гірусова, К.Г. Гофмана, Б.М. Данилишина, О.Л. Кашенко, І.А. Карагодова, Л.Г. Мельника, В.С. Міщенка, І.М. Потравного, В.Г. Сахаєва, І.М. Синякевича, О.М. Теліженка, С.К. Харічкова, Є.В. Хлобистова. Проблеми сутності господарського та економічного механізму досліджені у наукових працях Л.І. Абалкіна, О.А. Єрьоменко-Григоренко, В.П. Москаленка; певні аспекти сутності господарської діяльності та її види досліджені Н.В. Вецепурою, І.А. Карагодовим, О.І. Карпенком, Ю.М. Осіповим.
Однак, попри велику кількість наукових праць з проблем економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності, забезпечення екологічної орієнтованості господарської діяльності, економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності, дискусійною залишається низка питань, зокрема, щодо визначення сутності ЕСГД та її економічного механізму, підходи до визначення пріоритетних інструментів стимулювання ЕСГД в умовах певного регіону, реалізації економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні.
Аналіз теоретичних і прикладних досліджень зазначених проблем дозволив визначити вибір теми та пріоритетні напрямки дослідження проблеми удосконалення економічного механізму ЕСГД.
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Наукові результати, теоретичні положення і висновки досліджень використані під час виконання науково-дослідних робіт кафедри економіки Сумського державного університету, зокрема за темами: “Розробка фундаментальних економічних основ теорії розвитку” (№ д/р 0103U007663), в межах якої автором було проаналізовано напрями удосконалення економічних важелів екологічного регулювання; “Фундаментальні основи формування механізмів забезпечення стійкого розвитку соціально-економічних систем” (№ д/р  0106U001939), в межах якої автором обґрунтовано принципи та економічні інструменти забезпечення екологічно спрямованого розвитку економіки. 
Мета і завдання дослідження. Метою дисертаційної роботи є теоретичне обґрунтування поняття ЕСГД та економічного механізму ЕСГД, розроблення методичних засад удосконалення економічного механізму ЕСГД.
Для реалізації мети дослідження було сформульовано і вирішено такі завдання:
- здійснення аналізу сучасного стану економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності;
- визначення поняття ЕСГД та підходів до її класифікації;
- здійснення аналізу теоретичних підходів до визначення поняття економічного механізму господарської діяльності на рівні суб’єкта господарювання та на загальнодержавному рівні;
- здійснення аналізу економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності;
- визначення напрямків удосконалення економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності;
- розроблення пропозицій щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД;
- розроблення комплексу організаційно-управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні;
- розроблення системи підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму ЕСГД.
Об’єктом дослідження є екологічно спрямована господарська діяльність.
Предметом дослідження є теоретичні і прикладні аспекти вдосконалення економічного механізму ЕСГД.
Методи дослідження. Теоретичною і методологічною основою проведеного дослідження є фундаментальні теоретичні положення економіки природокористування та екологічної економіки, фінансів природокористування, праці вітчизняних та зарубіжних вчених з проблем економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності та екологічного регулювання господарської діяльності.
Дослідження було проведено з використанням таких методів наукового пізнання: аналіз та синтез (при дослідженні економічної сутності ЕСГД та теоретичних проблем удосконалення економічного механізму ЕСГД); статистичні методи (при дослідженні сучасного стану економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності в Україні, в Сумській області); економіко-математичне моделювання (розробка показника комплексної оцінки еколого-економічної збалансованості економіки регіону та рейтингової оцінки інвестиційної привабливості здійснення господарської діяльності в умовах певного регіону та рейтингової оцінки екологічної спрямованості суб’єктів господарювання).
Наукова новизна одержаних результатів дисертаційного дослідження полягає у розробці теоретичних положень та практичних рекомендацій щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на основі більш широкого застосування економічних інструментів стимулюючого характеру і зводиться до такого:
Вперше розроблено систему підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні, яка враховує оцінку потреби у фінансовому стимулюванні ЕСГД та регіональної фінансової бази стимулювання ЕСГД; застосування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону; застосування результатів аналізу інвестиційної привабливості здійснення ЕСГД в умовах певного регіону; застосування рейтингової оцінки екологічної спрямованості господарської діяльності.
Удосконалено поняття ЕСГД як такої господарської діяльності, що забезпечує використання всіх ресурсів (матеріальних, трудових, природних, інформаційних, фінансових), які необхідні для здійснення конкретного виду господарської діяльності у відповідності до вимог сталого розвитку; та шляхом трактування суті ЕСГД у широкому розумінні та у вузькому розумінні.
Удосконалено поняття економічного механізму ЕССГ шляхом розуміння його як цілісної динамічної системи, в якій цілями першого порядку є екологічні цілі, яким можуть бути підпорядковані економічні та соціальні цілі, чи саме екологічні цілі є способом досягнення економічних цілей та соціальних, що відбувається за умов взаємодії підсистем забезпечення, функціональних підсистем та результативних підсистем; та шляхом якісної характеристики факторів, які впливають на формування економічного механізму суб’єкта господарювання.
Удосконалено поняття економічного механізму ЕСГД на державному рівні шляхом трактування його у вузькому розумінні як системи економічних інструментів, спрямованих на виконання функцій стимулювання ЕСГД, обмеження ресурсовитратної та екодеструктивної господарської діяльності, створення сприятливого інвестиційного клімату для розвитку ЕСГД, аналітичної та контрольної функцій, що має на меті узгодження екологічних потреб та економічних інтересів споживачів та суб’єктів господарювання (виробників) з метою створення економічної заінтересованості суб’єктів господарювання у здійсненні екологічно орієнтованої діяльності та у широкому розумінні як цілісної сукупності взаємодіючих підсистем: функціональної, інфраструктурної, цільової та економічних інструментів.
Дістала подальшого розвитку класифікація ЕСГД за принципом формування прибутку, що передбачає виділення таких двох видів ЕСГД: 1) господарська діяльність, для якої здійснення екологічно спрямованої діяльності не є основним джерелом прибутку, а здійснюється під впливом вимог державної екологічної політики, наприклад, виробництво екологічно нейтральних товарів та надання екологічно нейтральних послуг, 2) господарська діяльність, головною складовою прибутку якої є екологічний прибуток. 
Дістала подальшого розвитку схема функціонування економічного механізму ЕССГ, яку пропонується розглядати в контексті комплексності економічних, екологічних та соціальних проблем, а відповідно, і економічних, екологічних та соціальних цілей господарської діяльності, що відображено у схемі функціонування економічного механізму ЕССГ результативно-цільового характеру. 
Дістали подальшого розвитку методичні засади удосконалення економічного механізму ЕСГД шляхом розробки пропозицій щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД та комплексу організаційно- управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні. Визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД здійснюється на основі розрахунку рейтингу регіональної інвестиційної привабливості ЕСГД; передбачається також визначення за результатами розрахунку рейтингу таких груп регіонів: регіони- лідери, регіони- базисні, регіони аутсайдери, - та застосування податкових пільг з податку на прибуток за принципом надання найбільш широкого кола пільг для регіонів- аутсайдерів. Пропозиції, які стосуються комплексу організаційно- управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні, передбачають: визначення показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіональної економіки; визначення пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД у відповідності до варіантів формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону; застосування рейтингової оцінки екологічної спрямованості суб’єктів господарювання; створення організаційно- економічної структури регіонального рівня з метою поєднання діяльності з виконання державних екологічних завдань зі стимулюванням розвитку ЕСГД; пропозиції щодо розширення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні.
Практичне значення одержаних результатів. Практичне значення дисертаційної роботи полягає в удосконаленні економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні та на рівні підприємства. Результати здійсненого дослідження у формі рекомендацій щодо рейтингової оцінки інвестиційної привабливості здійснення ЕСГД в умовах певного регіону та щодо оцінки екологічної спрямованості господарської діяльності впроваджено у ВАТ “Глухівтехволокно” (довідка № 55/01-15-177 від 22.06.07). Результати здійсненого дослідження у формі рекомендацій щодо економічного стимулювання ЕСГД та розширення фінансової бази стимулювання ЕСГД були впроваджені Білопільською районною радою Сумської області при розробленні програми соціально- економічного розвитку Білопільського району на 2007 рік та при розробленні Комплексної програми охорони навколишнього середовища Білопільського району на 2006-2015 роки (довідка № 495/01-27 від 21.06.2007).
Особистий внесок здобувача. Усі наукові результати, що викладені у дисертації і виносяться на захист, отримані автором особисто. З наукових праць, виконаних у співавторстві, у дисертації використано лише ті ідеї та положення, які є результатом особистої роботи здобувача і становлять його індивідуальний внесок.
Апробація результатів дисертації. Основні положення та результати дисертаційного дослідження доповідалися на: Міжнародній науково-практичній конференції студентів, аспірантів та молодих вчених “Проблеми та перспективи інноваційного розвитку підприємств” (Харків, 2004 р.), науково-технічній конференції викладачів, співробітників, аспірантів і студентів факультету економіки та менеджменту СумДУ (Суми, 2004 р.), Міжнародній науково-практичній конференції аспірантів і студентів “Проблеми розвитку фінансової системи України” (Сімферополь, 2005 р.), Шостій та Сьомій щорічних Всеукраїнських наукових конференціях “Екологічний менеджмент у загальній системі управління” (Суми, 2006 р., 2007 р.), Другій міжнародній науково-практичній конференції “Наукові дослідження – теорія та експеримент- 2006” (Полтава, 2006 р.), науково-технічній конференції викладачів, співробітників, аспірантів і студентів факультету економіки та менеджменту “Економічні проблеми сталого розвитку” (Суми, 2006 р.).
Публікації. Основні результати дисертаційної роботи відображено у 18 наукових працях, з яких 7 опубліковано у фахових наукових виданнях ВАКу України. Загальний обсяг - 4,02 друк. арк., з них особисто автору належить     4,0 друк. арк.
Обсяг і структура дисертаційної роботи. Дисертаційна робота складається зі вступу, трьох розділів, висновків, списку використаних джерел і додатків. Повний обсяг дисертації становить 201 сторінre комп’ютерного тексту. Дисертація містить 38 таблиць, 12 рисунків, 10 додатків на 17 сторінках. Список використаних джерел вміщує 140 найменувань, викладених на 14 сторінках.

РОЗДІЛ 1
ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ УДОСКОНАЛЕННЯ ЕКОНОМІЧНОГО МЕХАНІЗМУ ЕКОЛОГІЧНО СПРЯМОВАНОЇ ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ

1.1.	Сучасний стан економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності як передумова удосконалення економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності

Останнім часом учені, фахівці, суспільні діячі багатьох країн приділяють усе більшу увагу можливості застосування економічних важелів для здійснення екологічної політики.
Вирішення екологічних проблем в сучасних економічних умовах вимагає комплексного підходу та передбачає пошук еколого-економічного компромісу. Застосування виключно системи екологічних заборон і покарань унеможливлює такий компроміс. Але зважене і науково обгрунтоване поєднання зазначеної системи з системою економічного управління екологічною безпекою дозволить уникнути загострення економічної кризи, зростання товарного дефіциту, падіння доходів населення і зростання безробіття [27, с. 894]. 
На думку Бистрякова І.К.: “В умовах сучасної екологічної кризи економіка повинна набувати якості ініціюючої сили, яка забезпечує органічну єдність цільових спрямувань суспільства. Мова йде про іншу парадигму економіки, яка розглядається як інструмент упорядкування взаємовідносин людини і природи. В такому ракурсі екологія як галузь знань формує умови з конструювання потрібного середовища існування, а економіка забезпечує пошук засобів його формування”[12, с. 51]. В тій же праці [12, с. 79-81] автор наголошує, що на сучасному етапі суспільно-економічного розвитку відсутня дієва саморегуляція у відносинах людини і природи. Ступінь впливу на природу обмежується деструкцією або ж економічною нерентабельністю подальшого використання виснажених ресурсів. У прийнятті господарських рішень переважає принцип миттєвої вигоди, а помилковість такого екстенсивного підходу до використання природних ресурсів визнається тільки в довгостроковій перспективі. В таких умовах еколого-орієнтований напрям розвитку продуктивних сил може бути заданий за умов екологізації системи управління суспільством в цілому, що вимагає забезпечення відповідності траєкторій управління екологічним і економічним, дотримання правила “екологічне є економічним”, принципу екологічної відповідності і критерію екологічної адаптивності економіки. 
В умовах виснаженості природно-ресурсного потенціалу зусилля з його відтворення становляться зіставними з економічними результатами експлуатації природи, що спричиняє необхідність підтримання умов паритетності економіки та екології, тобто рівновигідного партнерства. Кожна конкретна екологічна ситуація потребує відповідної економіки, яка здатна виконувати функції адаптаційного механізму. Керувати складними процесами, які відбуваються у НПС під впливом здійснення господарської діяльності суспільства і відображаються у виникненні екологічних проблем, вкрай складно, але дотримуватися принципу екологічної відповідності використовуючи адаптаційний потенціал суспільно-економічних процесів як таких, що є простішими за екологічні і більш вивченими, ніж екологічні, необхідно [10, с. 79-81]. 
Таким чином, виникає потреба у формування такого економічного механізму регулювання природокористування, який би дозволяв повною мірою застосовувати переваги ринкових інструментів стимулювання екологічно орієнтованої господарської діяльності і забезпечував би збалансування економічних потреб і екологічних вимог. У сучасному суспільстві економічна складова розвитку є визначальною, тому тільки імплантація екологічних критеріїв та вимог у систему мотивації економічної діяльності може забезпечити досягнення еколого-економічної збалансованості подальшого розвитку людства і уникнення глобальних екологічних проблем. 
На наш погляд, для переходу до екологічно збалансованої економіки на сучасному етапі необхідно створити такий економічний механізм, який би сприяв розвитку ЕСГД, яка сприяє екологічній переорієнтації економіки. Слід наголосити на тому, що економічне зростання, зростання продуктивності праці є не визначальними, а допоміжними і, можливо, за сучасних екологічних умов, не головними критеріями прогресу. Але за сучасних економічних умов та рівня добробуту населення нашої країни усвідомлення цього факту, як для виробників, так і для споживачів можливе тільки в довгостроковій перспективі. Тому за сучасних умов необхідно створити такий економічний механізм ЕСГД, який би дозволив мінімізувати екологічну шкоду НПС від господарської діяльності. Необхідно створити такі умови, за яких у конкурентній боротьбі переможцями були б саме ті екологічно спрямовані суб’єкти господарювання, які здатні найкращим чином поєднати вимоги екологічної та економічної ефективності. 
Екологічна ефективність господарської діяльності підлягає оцінюванню за такими критеріями [56]:
- мінімізація використання первинних ресурсів при їх виробництві,
- мінімізація енергоємності їх виробництва,
- не порушення чи відтворення якості НПС при їх виробництві, експлуатації, утилізації,
- максимізація їх експлуатаційного періоду, здатність довго зберігати ремонтопридатність,
- нескладний процес утилізації, доступність його навіть для споживачів. 
Забезпечити конкурентні переваги екологічно спрямованих у своїй діяльності суб’єктів господарювання можна шляхом розвитку економічного механізму, який би через застосування економічних важелів впливав на діяльність суб’єктів господарювання і створював би основу переходу до екологічно регульованої ринкової економіки. 
В дослідженні організаційно-економічного механізму управління природокористуванням в Україні, яке було здійснене І.А. Карагодовим, значна увага приділяється проблемам регулювання взаємовідносин підприємств-природокористувачів з навколишнім середовищем та проблемам діяльності регіональних фондів охорони НПС. Важливими є пропозиції щодо удосконалення методичних основ плати за використання природних ресурсів і забруднення навколишнього середовища та обгрунтування необхідності введення плати за спеціальне використання морської води на потреби виробництва [57]. Але недостатня увага надана іншим економічним інструментам стимулювання природоохоронної діяльності та екологічного бізнесу- таким, наприклад, як податкові інструменти, пільгове фінансування, що в сучасних складних економічних умовах є необхідним для здійснення екологізації існуючих суб’єктів господарювання та стимулювання розвитку ЕСГД.
Ще в 90-ті роки ХХ сторіччя українські вчені (Буркинський Б. В., Ковальова Н. Г.) наголошували на необхідності теоретичних досліджень і практичних заходів щодо формування економічного механізму екологічного регулювання, який би стосувався всіх сфер господарської діяльності і був би спрямований на збереження якості навколишнього середовища, раціональне використання природних ресурсів і підтримку екологічної рівноваги. Також зазначені вчені акцентували увагу на посиленні ролі економічного механізму екологічного регулювання господарської і природоохоронної діяльності, який спирається на ринкові методи. Передбачалось, що сукупність елементів зазначеного економічного механізму повинна знайти своє відображення у податковій політиці; ринкових відносинах і механізмах; плануванні і прогнозуванні; фінансовій політиці, спрямованій на економічне стимулювання природоохоронної діяльності на основі пільгового кредитування, прямих дотацій, пільгових сроків амортизації, звільнення частини прибутку від оподаткування [10, с.118-119]. Нині ж на початку ХХІ сторіччя слід визнати, що у вітчизняній практиці екологічного регулювання господарської діяльності не набули практичного застосування більшість із зазначених економічних інструментів. За висновками О. Веклич в Україні фактично не функціонують механізми кредитування природоохоронних заходів; пільгового оподаткування; цінового заохочення екологоконструктивної діяльності; не достатньо розвинуті механізми надання субсидій на екологічні ціл. Взагалі економічний механізм природокористування та природоохоронної діяльності в Україні знаходиться в стані становлення [18, с.63].
Також за висновками О.Л. Кашенко основні ланцюги зазначеного механізму створені, але сам механізм не налагоджений і не відпрацьований [61].
Результати дослідження, викладені у праці [17, с. 9-10] доводять, що господарський механізм природокористування та природоохоронної діяльності (механізм екологічного регулювання) є підсистемою загальнонаціонального механізму господарювання і поділяється на блоки організаційно-економічного та економіко - правового механізмів екологічного регулювання. Ці блоки господарського механізму знаходяться в єдності та взаємозв’язку, але зберігають самостійність. Організаційно-економічний механізм природокористування та природоохоронної діяльності складається з двох підсистем: організація управління екологічною діяльністю та економічний механізм екологічного регулювання.
Організаційний блок організаційно-економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності складається з наступних елементів:
- управлінські природоохоронні структури;
- екологічна експертиза і паспортизація;
- моніторинг стану НПС;
- інформаційна, нормативна, статистична база;
- контроль якості та екологічної безпеки кінцевої продукції;
- екологічний маркетинг
- еколого- економічний аналіз господарської діяльності (аудит);
- планування та прогнозування на всіх рівнях управління природокористування і природоохоронної діяльності;
- екологічна інфраструктура (в т. ч. послуги, лізинг, банківські операції, підприємницька діяльність природоохоронної спрямованості);
- неекономічне сприяння природоохоронним заходам ( консалтінг; науково-дослідницька діяльність);
- екологічна освіта.
Блок “економічний механізм екологічного регулювання” складається з таких основних елементів:
- екологічні платежі та екологічне оподаткування;
- фінансування та кредитування;
- інвестиційно-інноваційна діяльність;
- економічна відповідальність за екологічну безпеку (в т. ч. ліцензування та лімітування природокористування, відшкодування екологічної шкоди, санкції);
- ціноутворення з урахуванням екологічного чинника;
- страхування екологічного ризику;
- стимулювання раціонального природокористування;
- матеріальне заохочення суб’єктів екологічно раціонального господарювання.
Виходячи з сформованої у праці [17] структури господарського механізму природокористування та природоохоронної діяльності та враховуючи зарубіжний досвід розвитку відповідних елементів зазначимо, що такі елементи організаційного блоку організаційно-економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності як екологічний маркетинг, еколого-економічний аналіз господарської діяльності (аудит), екологічна освіта, консалтинг, страхова діяльність пов’язана зі страхуванням екологічного ризику і т. п. можна розглядати як види ЕСГД, розвиток яких створює умови для виділення ЕСГД в самостійну галузь. 
Необхідність формування економічного механізму ЕСГД обумовлена також процесами трансформації і формування ринкових відносин, які притаманні природокористуванню, як і всім іншим сферам вітчизняного господарювання. На сучасному етапі найменш дослідженою проблемою ринкових перетворень у сфері екобезпечного природокористування є проблема формування комплексної системи інститутів ринкової інфраструктури в сфері природокористування і забезпечення ресурсно-екологічної безпеки. Тобто для здійснення природокористування на ринкових засадах необхідним є розвиток ринкової екологічної інфраструктури. Найбільш системно досліджена ця проблема на сучасному етапі в Інституті проблем ринку і економіко - екологічних досліджень Національної академії наук України творчим колективом під науковим керівництвом д.е.н. професора С.К. Харічкова. За результатами дослідження визнана необхідність організації спеціальних структур і елементів, які б забезпечували високу результативність сфери природокористування. До елементів ринкової екологічної інфраструктури віднесені екологічні банки, біржі природних ресурсів, інвестиційні фонди екологічної спрямованості, страхові компанії зі страхування екологічних ризиків, консалтингові фірми і аудиторські компанії, лізингові структури з передачі в користування екологічної техніки та обладнання, інформаційно - рекламні агентства в сфері природокористування, посередницькі, аукціонні структури та ін [11, с.236-237]. Зазначені елементи поєднують здійснення ЕСГД і виконання функцій екологічної ринкової інфраструктури. На сучасному етапі ринкових трансформацій вітчизняної економіки цілісна екологічна ринкова інфраструктура в Україні відсутня. Лише деякі її елементи набувають розвитку, наприклад, у сфері екологічного страхування, аудиту, консалтингу. Але їх розвиток ускладнюється як відсутністю економічного стимулювання, так і недостатнім рівнем законодавчого забезпечення регулювання їх діяльності.
Саме ефективний економічний механізм екологічного регулювання є основою забезпечення еколого-економічної збалансованості функціонування суспільного виробництва і якісного стану навколишнього середовища. Перспективним напрямом практичного втілення такої еколого-економічної збалансованості є ЕСГД, наприклад, екологічне підприємництво, успішний розвиток якого в Україні потребує удосконалення вже існуючого економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності та розвитку на його основі економічного механізму ЕСГД. 
Можемо зробити висновок, що ЕСГД пройшла два етапи в своєму розвитку і потребує створення сприятливих економічних умов для виходу на третій етап розвитку: 1) зародження окремих елементів ЕСГД в межах виниклої в ХХ сторіччі необхідності зменшення екодеструктивного впливу, пов’язаного з господарською діяльністю людини, 2) активізація ЕСГД і перехід її із якості затратного виду господарської діяльності, спрямованого на зменшення екодеструктивного впливу підприємств, які складають основу економічного росту, в якість ринково орієнтованої на отримання економічної вигоди діяльності, 3) виділення ЕСГД в окрему самостійну, але тісно пов’язану з функціонуванням всіх інших галузей, галузь економіки.
Такий еволюційний процес розвитку ЕСГД підтверджує необхідність виділення економічного механізму ЕСГД із вже існуючого економічного механізму природокористування (екологічного регулювання). В економічній теорії поняття економічного механізму екологічного регулювання аналізується в широкому і вузькому значенні.
За наданим у праці [18, с. 62] визначенням, у широкому розумінні він представлений сукупністю форм і методів функціонування суспільного виробництва як еколого- економічної системи, яка відображає ступінь розвитку процесу свідомого використання законів природи й економічних законів у людській діяльності. У вузькому розумінні цей механізм визначається як система-набір спонукальних інструментів (важелів), які керують економічною діяльністю суб’єктів господарювання, націлюючи їх на здійснення ресурсозберігаючих заходів, а отже - на досягнення еколого-економічної збалансованості функціонування суспільного виробництва і якісного стану навколишнього середовища.
Варто акцентувати увага саме на тому моменті, що економічний механізм у широкому його розумінні є системою, яка відображає ступінь розвитку свідомого використання законів природи й економічних законів. Тобто саме наявність екологічної свідомості а, отже, і екологічно орієнтованих у своїй діяльності суб’єктів господарювання є однією з головних рушійних сил розвитку екологічно й економічно збалансованого суспільства, екологічно й економічно збалансованого суспільного виробництва, реалізації принципів сталого розвитку. Саме глибоке усвідомлення необхідності екологізації суспільного виробництва є основою і гарантією успішної реалізації цього процесу. Ще однією важливою складовою забезпечення екологізації суспільного виробництва, а значить і розвитку його активної рушійної сили - екологічно орієнтованих у своїй діяльності підприємців, є необхідна на сучасному етапі державна підтримка у формі відповідної економічної й екологічної політики і формування в майбутньому на їх основі гармонізації єдиної державної еколого-економічної політики. Не випадково еколого - економічної, тому що за умови формування екологічної свідомості в кожного члена суспільства пріоритет екологічних проблем в умовах загострення глобальних екологічних проблем і виникнення реальної загрози подальшому існуванню людства, стане очевидним.
Інтеграція еколого - економічних складових у вітчизняну економіку значно ускладнена сформованим стереотипом адміністративного підходу до вирішення екологічних проблем. І на сучасному етапі економічний механізм екологічного регулювання необхідно удосконалювати шляхом зміни конкретних форм виробничих відносин (прибутку, ціни, кредиту, фондів, податків), що передбачає удосконалення властивого цьому механізму інструментарію: удосконалення методів стимулювання раціонального природокористування, системи оподатковування, фінансування і кредитування природоохоронних заходів, системи санкцій за екодеструктивне господарювання [17]. Тобто сучасне суспільство, повинне свідомо змінюючи форми економічних відносин удосконалювати відносини в сфері природокористування в бажаному напрямку і створювати ефективний механізм екологічного регулювання.
У праці [18, с.63-64] наголошується, що на сучасному етапі можна виділити лише базові елементи економічного механізму природокористування і природоохоронної діяльності, у той час як всі сфери суспільного виробництва прямо і побічно пов’язані з природокористуванням, потребують еколого - економічного регулювання. Також у праці [18] виділено такі негативні риси вітчизняного економічного механізму екологічного регулювання: 1) надмірна тривалість процесу формування зазначеного механізму, результатом чого стала невідповідність еколого - економічним потребам національного господарства та гальмування проблем, які виникають з переходом економіки до сталого розвитку; 2) відставання від темпів та потреб руху національних продуктивних сил; 3) відсутність комплексності, нерівномірність формування підсистем, що спричиняє зниження ефективності цього механізму.
Про незначні успіхи в реалізації вітчизняної економічної політики в сфері раціонального природокористування свідчать також висновки О. Л. Кашенко, які полягають в тому, що найбільш перспективною формою природокористування є екологічне відтворення, що повністю відповідає вимогам і цілям сталого розвитку. Але, на жаль, така форма природокористування не є домінуючою в господарській практиці в силу відсутності необхідних економічних механізмів та низької екологічної свідомості [61].
Загальновизнаним є твердження, що основним недоліком сучасного економічного механізму природокористування є те, що цей механізм не стимулює впровадження екологічно безпечних способів здійснення господарської діяльності, не стимулює розвиток ЕСГД як однієї з рушійних сил еколого-економічного збалансування суспільного виробництва. Цей механізм має у своєму розпорядженні такі регулятори, які не стільки стимулюють впровадження інноваційних екологічно безпечних способів господарської діяльності, скільки змушують товаровиробників обмежувати природоруйнівну діяльність відповідно до законодавчих вимог [18, с.63]. Важливо обмежувати руйнівну для навколишнього середовища діяльність, але належної уваги вимагає не тільки зменшення деструктивного впливу на навколишнє середовище, але і розвиток конструктивних напрямів суспільного виробництва: ресурсозбереження, енергозбереження, впровадження екологічно безпечних технологій, усіх видів екологічного підприємництва.
На думку Б.М. Данилишина, в Україні в основному сформовано державну політику в галузі використання і охорони природних ресурсів, розроблено і впроваджено економічний механізм природокористування, але нинішня структура економіки в цілому є неефективною і екологічно небезпечною. Екологічна ж ситуація в Україні багато в чому залежатиме від стратегії економічного розвитку, яку будуть реалізовувати держава і суспільство. Також науковець наголошує на необхідності структурної модернізації суспільного виробництва з орієнтацією на природозберігаючу складову і вбачає у цьому одне із завдань реалізації стратегії економічного розвитку. Авторська позиція зазначеного науковця полягає також у тому, що управління на макрорівні структурною перебудовою дозволить створити матеріальну базу для малого та середнього підприємництва, що вкрай важливо для формування ринку екологічних послуг. Разом з проблемою екологічної реструктуризації національного господарства визнається серед інших значимість таких проблем: недосконалість механізмів платності за природні ресурси; розпорошення ресурсної ренти по різних галузях і бюджетах, посередниках; незначні обсяги капіталовкладень в охорону довкілля та раціоналізацію природокористування; негативний вплив несприятливого екологічного стану України на інвестиційну привабливість вітчизняної економіки; проблеми власності на природні ресурси та об’єкти [32, с.95-100]. Напрями вирішення зазначених проблем пов’язані в однаковій мірі як з удосконаленням законодавчої та нормативно - методичної бази в галузі використання та охорони природних ресурсів, удосконаленням діяльності державних і спеціалізованих підрозділів у складі центральних органів виконавчої влади, так і з вдосконаленням існуючого економічного механізму природокористування та охорони НПС.
Слід зазначити, що результати досліджень вітчизняних вчених у галузі економіки природокористування свідчать про те, що досягнення природо-ресурсної безпеки природокористування та збільшення суспільного добробуту можливе шляхом “екологічного” використання наявного природно - ресурсного потенціалу спираючись на екологічну парадигму економічного розвитку [100]. 
На думку Галушкіної Т.П., екологічні проблеми повинні вирішуватися в контексті трансформації ринкових процесів, а ключовою задачею економічної політики в сучасних умовах є пожвавлення виробництва і інвестицій, виведення народного господарства на траєкторію сталого розвитку, що передбачає реалізацію політики цілеспрямованого сприяння розвитку ефективних вітчизняних виробництв, національного екокапіталу, активної підтримки становлення вітчизняної конкурентоспроможної економічної і екологобезпечної системи. Також за висновками науковця управління складними, а, часто, і суперечливими процесами економічного розвитку потребує відпрацювання чутливого економічного механізму регулювання [22, с. 5, с. 60-97].
Важливим аспектом, що характеризує сучасний стан економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності є економічні інструменти екологічного регулювання природокористування. Зважаючи на трактування економічного механізму як набору економічних інструментів [18, с. 62], слід зазначити, що існує наукова думка, щодо обумовленості зростання значимості економічних інструментів природокористування тим, що на відміну від адміністративно-командних заходів, економічні інструменти передбачають можливість вибору і діють безпосередньо на “витрати і вигоди”. До таких регуляторів зазвичай відносять як такі, що є стимулюючими в галузі екологізації (пільгове оподаткування, кредитування, прискорена амортизація, субсидіїі т. п.), так і ті, що спонукають підприємства спостерігати за екологічним станом господарської діяльності (плата за викиди забруднюючих речовин у навколишнє середовище, за використання природних ресурсів, за застосування екологічно небезпечних технологій). Важливою функцією зазначених інструментів є інтерналізація витрат, які є зовнішніми для виробників і споживачів. Всі економічні інструменти мають свої переваги та недоліки, і в кожному конкретному випадку слід ретельно обирати, який з них найбільше підходить для вирішення певної проблеми природокористування. Також у праці [22, с.101]. зазначено, що “...нині існує тенденція відмови від дорогих систем адміністративно-наглядового контролю на користь заходів економічного впливу, стимулювання екологічного підприємництва і ресурсозбереження...”. 
На жаль, в системі сучасного економічного механізму природокористування і природоохоронної діяльності відсутній диференційований підхід до застосування економічних інструментів екологічного регулювання в залежності від регіональних особливостей природокористування. З-поміж економічних, політичних, соціальних, культурних ефектів від застосування економічних інструментів враховуються (не завжди досконало) лише економічні. 
Серед задекларованих в українському законодавстві економічних інструментів екологічного регулювання широкого практичного застосування набули екоресурсні збори та цільове фінансування через систему Державного та місцевих фондів охорони НПС. Та навіть застосування такого обмеженого переліку інструментів економічного механізму природокористування і природоохоронної діяльності має численні недоліки. До основних недоліків застосування екоресурсних платежів вітчизняні вчені (Веклич О., Міщенко В., Данилишин Б. та ін.) відносять їх фіскальну спрямованість, недосконалість рентної політики у сфері природокористування [18, 69]. Щодо діяльності вітчизняних фондів охорони НПС, то загальновизнаною є їх низька ефективність, причинами якої є обмеженість фінансової бази, надмірна розпорошеність, відсутність можливостей консолідації коштів для вирішення екологічних проблем та застосування ринкових фінансово-інвестиційних інструментів. 
У праці [22, с. 49-50] стверджується, що нині існують і позитивні результати функціонування економічного механізму природокористування-опрацьовані основи платного природокористування, які є головним джерелом фінансових ресурсів для виконання регіональних природоохоронних програм. Але такий механізм є недосконалим через відсутність механізмів ефективного запровадження на регіональному рівні таких регуляторів, як екологічне страхуванняя; надання пільг при оподаткуванні підприємств, організацій і громадян в разі реалізації ними заходів, які спрямовані на раціональне використання природних ресурсів і охорону природного середовища; застосування підвищених норм амортизації основних виробничих природоохоронних фондів; надання на пільгових умовах довгострокових та короткострокових позик для реалізації заходів щодо забезпечення раціонального використання природних ресурсів і охорони природного середовища.
Щодо такого елементу економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності в Україні, як платне природокористування, яке є найбільш опрацьованим і визнається більшістю вчених базовим елементом зазначеного економічного механізму, то існуюча практика його застосування призводить, на думку В. Міщенко, до девальвації ціннісних параметрів природних ресурсів. Також його авторська позиція полягає в тому, що негативними наслідками недооцінки екоресурсної складової є гальмування процесів ресурсозбереження та подолання сировинної орієнтації економіки, недофінансування всієї природоохоронної сфери. На думку зазначеного науковця, запроваджена в Україні розгалужена нормативна база в сфері платного користування є малодієздатною щодо створення економічного механізму регулювання природокористування, охорони, збереження та відтворення природних ресурсів. Сучасний рівень зборів за користування природними ресурсами не забезпечує адекватного відображення реальних втрат суспільства, а рентні за змістом збори за природні ресурси є категорією загальнобюджетних надходжень, використання яких є не досить регламентованим і малоконтрольованим. Щодо такого базового елементу як збори за забруднення НПС, то той факт, що збір за забруднення НПС не враховує всього обсягу економічних та соціальних витрат став загальновизнаною аксіомою. 
Здійснення такої політики в сфері платного природокористування та охорони НПС призводить до того, що в умовах відсутності даних про повну ціну природних ресурсів та про реальні обсяги збитків від шкоди, завданої природним ресурсам (земельним, водним, атмосферному повітрю) учасники інвестиційної діяльності в переважній більшості схильні обирати більш збиткові для природи енерго - та матеріаломісткі варіанти виробництва [68, с. 62-66].
Аналізуючи сучасний стан економічного механізму екологічного регулювання, українські вчені (С. Харічков, О. Губанова, О.Загорій) доходять висновку, що розраховувати на фінансову підтримку з боку держави або на власні кошти підприємств у вирішенні актуальних екологічних проблем є досить проблематично. В таких умовах необхідним є реформування економічного механізму природоохоронного регулювання, адекватного ринковому характеру функціонування вітчизняної господарської системи, що передбачає пошук нових нетрадиційних фінансових інструментів. Перспективним джерелом фінансування інноваційних екологічно орієнтованих проектів зазначені вчені вважають інвестиції, а технологія мобілізації фінансових ресурсів для реалізації таких проектів має бути орієнтованою на використання якогомога більшої кількості ринкових інвестиційних інструментів [129, с.83].
На думку таких вітчизняних вчених і фахівців, як В.Г. Сахаєв, Л.Ф. Хроненко, Г.В. Рябікова, О.Г. Дордоль, чинна система законодавчих та підзаконних актів є достатнім підгрунтям для формування державної системи природоохоронної діяльності в країні, економічна складова якого базується на діючій системі бюджетного планування і передбачає застосування відповідних інструментів як по доходах, так і по видатках Державного бюджету. В аналізі економічного механізму природокористування зазначені вчені значну увагу приділяють природоохоронним видаткам Державного бюджету. В цій сфері визначено такі недоліки:1) розпорошення коштів по багатьох видах діяльності у відповідності до галузево- відомчого принципу розподілу коштів; 2) значна питома вага невиробничих витрат, тобто витрат, які не мають прямого відношення до екологічної діяльності; 3) сума екоресурсних зборів у доходній частині Державного бюджету у декілька разів перевищує суму реальних природоохоронних витрат Державного бюджету України. Також за висновками зазначених вчених і фахівців в останні роки відбувається розпад радянської системи стимулювання природоохоронної та ресурсозберігаючої діяльності, яка згодом не “спрацювала” в процесі роздержавлення власності, під час якого не враховувалися витрати на охорону навколишнього середовища і вартість природних ресурсів, залучених у господарський обіг. Разом з тим вітчизняна продукція за критеріями споживання ресурсів та наявності відходів залишається “важкою” та неконкурентноспроможною. За висновками вчених необхідними є такі заходи щодо удосконалення екологічного регулювання вітчизняної економіки: удосконалення економічного механізму природокористування на основі ринкових вимог і конкуренції; удосконалення законодавчо-правової системи в сфері природокористування та охорони НПС; стимулювання виробництва і споживання “інтелектуальної” продукції як екологічно відтворювальної галузі виробництва; забезпечення відповідності системи платежів за ресурси їх ринковій вартості; забезпечення цілісності системи формування бюджетної природоохоронної політики [105, с.140-143].
І. Синякевич у публікаціях своїх досліджень з проблем екологізації суспільного розвитку приділяє значну увагу методам екологізації економічної сфери України та економічним інструментам екополітики. Він розглядає проблему екологізації економічної сфери в межах окремих систем: податкової, фінансово- кредитної, ціноутворення, інформаційної та політико- правової. Екологізацію всіх цих систем науковець пропонує здійснювати шляхом введення нових економічних інструментів екополітики, екологізації діючих економічних інструментів екополітики, заміни традиційних економічних інструментів екологічно спрямованими. За результатами експертної оцінки окремих інструментів екополітики науковець дійшов висновку, що концепція економічного захисту довкілля у ХХІ сторіччі представляє собою сукупність принципів економічного захисту довкілля, основними з яких є: пріоритетність обов’язкових інструментів екополітики над добровільними; посилення екологічної спрямованості всіх інструментів економічної політики; збільшення кількості ефективних фінансово-економічних і ринкових інструментів екополітики та їх позитивного стимулюючого впливу на поліпшення стану довкілля і ефективного використання природних ресурсів; забезпечення трансформації зовнішніх негативних екологічних ефектів у внутрішні (екологічні витрати); пріоритетність економічного стимулювання раціонального природокористування над економічними санкціями за екологічну шкоду; стимулювання позитивних зовнішніх екологічних, економічних і соціальних ефектів, що утворюються в процесі відтворення і використання довкілля і природних ресурсів. Аналіз світового досвіду дозволив зробити висновок, що екополітика ефективніша тоді, коли вона спирається на систему взаємопов’язаних інструментів та інтегрована з іншими впливовими політиками. Також перспективною є інтеграція обов’язкових інструментів екополітики з добровільними. Цінними також є такі висновки: 1) позитивні результати від застосування нових інструментів екополітики, які проявляються в одній країні, не завжди можна отримати в іншій, що пов’язано з відмінностями у економічних, екологічних та соціальних умовах, ментальності та національних традиціях; 2) екологічна політика у бідних країнах залишається поза увагою, що спричинено проблемами подолання бідності та необхідністю забезпечення економічного зростання [106, с.60-62; 107, с.142-146].
Зробимо узагальнення проблем, які притаманні економічному механізму природокористування в Україні на сучасному етапі: 1) сучасний економічний механізм природокористування не відповідає вимогам ринкової економіки, 2) оперує інструментами переважно обмежувального а не стимулюючого характеру, 3) не стимулює розвиток ринкової економічної інфраструктури, 4) задекларовані економічні інструменти екологічного регулювання господарської діяльності не знаходять практичного застосування, або ж набувають характеру квазіінструментів. Одним із напрямів подолання цих проблем є створення економічного механізму екологічно спрямованої діяльності, який би конкретизував цілі еколого-економічного збалансування господарської діяльності будучи органічною складовою того загального економічного механізму, який забезпечує функціонування всього народного господарства. Тобто економічний механізм ЕСГД не може бути локальним і охоплювати тільки природоексплуатуючі комплекси та галузі. Цей механізм має бути узгодженим з іншими економічними механізмами, які діють на всіх етапах природно-продуктової вертикалі, яка поєднує первинні природні ресурси з кінцевою продукцією. Таким чином економічний механізм ЕСГД виділившись із економічного механізму природокористування, повинен стати частиною загального економічного механізму функціонування народного господарства. І від того наскільки збалансованою буде взаємодія всіх складових загального економічного механізму, зокрема екологічно збалансованою, залежить ефективність функціонування як складових, так і економічного механізму народного господарства в цілому.
Таким чином, аналіз наукових підходів щодо збалансування екологічних та економічних потреб суспільства та досягнення еколого-економічного компромісу дозволив зробити автору висновок, що одним з перспективних напрямів управління екологічним станом і економічним розвитком є стимулювання ЕСГД. Слід зазначити, що екологізацію економічної сфери в умовах ринкових перетворень вітчизняної економіки важко уявити без розвитку екологічно спрямованих суб’єктів господарювання як безпосередніх виконавців процесу екологізації, що втілюється у їх виробничих завданнях і результатах діяльності. Збільшення кількості екологічно орієнтованих суб’єктів господарювання та збільшення питомої ваги екологічної продукції, підвищення економічної ефективності діяльності таких суб’єктів господарювання потребує удосконалення економічного механізму екологічного спрямованої господарської діяльності. Метою такого удосконалення має бути збалансоване поєднання економічних інструментів, що стимулюють здійснення ресурсозберігаючої та природоохоронної діяльності, та інструментів, які обмежують екодеструктивну господарську діяльність. Важливе значення має також стимулювання розвитку ринкової екологічної іфраструктури; підвищення ролі регіональних органів влади у здійсненні екологічного регулювання господарської діяльності та стимулюванні розвитку екологічного бізнесу та ринку. 

1.2.	Сутність і види екологічно спрямованої господарської діяльності.

Саме поняття господарської діяльності є дискусійним і існують різні його трактування. В якості попереднього, але досить прийнятного визначення господарської діяльності можна прийняти наступне: господарська діяльність - це та діяльність, яка пов’язана з виробництвом та наданням послуг, а також із забезпеченням їх виробників необхідними ресурсами [132]. Це визначення використовується протягом значного часу у вітчизняній науковій літературі.
Відповідно до статті 3. Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність [26].
За Господарським кодексом України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб’єкти підприємництва – підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Діяльність негосподарюючих суб’єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб’єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб’єктів. Таким чином, при визначенні ЕСГД будемо спиратися на вже існуюче визначення господарської діяльності, враховуючи те, що видом ЕСГД, зважаючи на наведене вище визначення, може бути екопідприємницька діяльність.
За результатами дослідження Вецепури Н.В. “господарська діяльність підприємства визначена як цілісна сукупність різноманітних видів діяльності, яка володіє інтегративними властивостями, спрямованими на створення умов для досягнення необхідних економічних (прибуток) і соціальних результатів (випуск соціально значущої продукції і виконання соціально значущих послуг, створення умов гідності якості трудового життя персоналу), і в цілому – забезпечення конкурентоспроможності підприємства” [20, с. 5]. У такому визначенні можна виокремити непрямі посилання на екологічні аспекти господарської діяльності: створення умов гідної якості трудового життя персоналу та забезпечення конкурентоспроможності підприємства, якщо припустити, що автор під забезпеченням конкурентоспроможності має на увазі також і дотримання екологічних вимог до якості продукції. Тобто слід було б врахувати у визначенні сутності господарської діяльності підприємства також екологічні результати. Тим більше, що комплексність економіко -еколого- соціальних проблем суспільного поступу визнана сучасною науковою думкою. 
Слід зазначити, що наведені визначення господарської діяльності не є досконалими, тому що суттєві характеристики цієї діяльності не знайшли в цих визначеннях свого відображення. Але ці визначення дозволяють визначити сфери, в яких проявляється господарська діяльність, її цілі а також визначають її формальні ознаки. 
Ще в 90-ті роки ХХ сторіччя необхідність комплексного дослідження сутності процесу раціонального господарювання була усвідомлена зарубіжними та вітчизняними вченими. Наприклад, в дослідженнях Ю.М. Осіпова глибокий аналіз сутності господарювання створював передумови для більш глибокого усвідомлення поняття економності господарювання в тому числі у відношенні природи та людини, що можна трактувати як раціональне природокористування. В дослідженні сутності самого процесу господарювання зазначений науковець приходить до висновку, що “господарювати - значить діяти економно, зводити, як мінімум, кінці з кінцями, тобто досягати відповідності витрат і доходів, а краще - перевищення других над першими”, а економність є внутрішнім моментом господарювання. Але у розумінні сутності економності господарювання науковець виходить за межі розуміння економності як відповідності (перевищення) доходів над витратами і наголошує на тому, що економія за рахунок господарюючого суб’єкта може рано чи пізно стати причиною деградації людини і самого господарювання. Також процес господарювання та його наслідки слід розглядати у безпосередньому зв’язку з природою, а сутність економії– в якості оптимізаційного явища. Оптимізація передбачає насамперед, міру, основою якої є людина у єдності природою, а не виробництво і не перевищення доходів над витратами: “економність - багатофакторна, гуманістична і екологічна міра”. Також процес господарювання слід розглядати у тісному зв’язку з поняттям економічності, що представляє собою ступінь економності, її фактичну реалізацію, виражену у порівнянні одного господарювання з іншим. Оцінити економічність можна через зменшення витрат людської і природної енергії, що покликане забезпечувати не досягнення “межі деградації” людини і природи, взаємовідповідність і єдність людини і природи. Економне господарювання може бути реалізоване будь-яким чином і в будь- якому вигляді [76, с. 130-132].
Діяльність - це специфічна форма людського ставлення до навколишнього світу, зміст якого складає доцільне перетворення світу на основі освоєння і розвитку наявних форм культури [12, с.58 ]. Виходячи з цього визначення господарська діяльність- це специфічна форма людських взаємин з навколишнім світом, результатом якої є задоволення різного роду матеріальних та духовних потреб людей та здійснення якої безпосередньо чи опосередковано впливає на якість життєвого середовища. 
Ступінь задоволення потреб суспільства відображає така категорія як добробут. Зважаючи на відому залежність добробут = рівень життя + умови життя + середовище життєдіяльності [12, с. 100], можна запропонувати таке визначення ЕСГД: ЕСГД це такий вид господарської діяльності здійснення якого: 1) не погіршує якості навколишнього середовища, 2) покращує якість навколишнього середовища, 3) створює умови для запобігання погіршенню якості навколишнього середовища.
Значення господарської діяльності в процесі суспільного поступу проявляється в тому, що господарська діяльність створює основу (фундамент) економіки будь-якого типу. Ринкові відносини також, без сумніву, не можливі без обігу конкретних товарів та послуг, які і є результатами господарської діяльності. Ринкові відносини - це результат здійснення господарської діяльності певного виду [132]. 
Виходячи з того, що господарська діяльність є основою економіки будь-якого типу, саме характер господарської діяльності визначає характер взаємовідносин економіки і екології. Сучасний стан розвитку продуктивних сил і стан якості життєвого середовища свідчить про те, що домінуюча роль в процесі вітчизняного поступу належить економічним цілям з екологічними обмеженнями, що відповідає лише другому із запропонованих Н.П. Федоренко і Н.Ф. Реймерсом 4-х типів взаємовідносин економіки і екології [12, с.47-48].Основою для переходу до 3-го типу: екологічні цілі з економічними обмеженнями, - має бути створення економічного механізму стимулювання ЕСГД. Сама ж докорінна зміна технології здійснення господарської діяльності спрямована на дотримання вимог сталого розвитку та на мінімізацію використання інтегрального природного ресурсу є основою наближення до 4-го типу взаємовідносин економіки і екології: екологічні цілі без обмежень.
Як зазначено у науковій праці Карпенко О.І.: “прагнення до досягнення найбільших результатів за обмеженості ресурсів є безумовним законом господарської діяльності... Необхідна не тільки економічна, але і моральна оцінка господарських альтернатив... Рішення у галузі вибору виробничо - господарських альтернатив торкаються докорінних інтересів великої кількості людей. При цьому у всіх випадках людина повинна стояти у центрі рішень, які приймаються... Це тісно пов’язано з високим моральним законом, який ставить людину в центр суспільної системи. Даний закон у застосуванні до господарської практики вимагає забезпечення безпеки, комфорту і благополуччя, а не просто стерпних умов життя для більшості населення...” [60, с. 8]. Слід зазначити, що таке визначення закону здійснення господарської діяльності визнаючи пріоритетність забезпечення безпечних і комфортних умов життя, не враховує такої важливої складової забезпечення суспільного добробуту, як навколишнє середовище. А саме різке зниження якості навколишнього середовища може знівелювати досягнення навіть значного підвищення рівня життя. Зважаючи на сучасний стан розвитку продуктивних сил і природних ресурсів у здійсненні кожного конкретного виду господарської діяльності першочерговим має бути врахування асиміляційного потенціалу НПС та раціональне використання обмежених природних ресурсів, особливо невідновних. Практичним втіленням зазначених пріоритетів господарської діяльності повинне стати впровадження ЕСГД та формування ринку екологічних товарів та послуг. Хоча слід зазначити, що ЕСГД і відповідний ринок не є чимось, що створюється на пустому місці, деякі їх передумови вже закладені під впливом здійснюваної ще за радянських часів природоохоронної діяльност і набули подальшого розвитку в вітчизняній практиці, звичайно вони переобтяжені різного виду прорахунками, але не відмітити їх наявність та значення як фундаменту для подальшого розвитку не можливо. Але багато в чому ЕСГД є все ж таки інноваційним явищем для вітчизняної економіки. Виділені в праці [60, с. 24], особливості ринку інновацій є актуальними і для вітчизняного екоінноваційного ринку, а саме: 1) науково- технічна сфера сформувала достатній запас напрацьованих НДКР попередніх років, але для їх реалізації і проведення нових досліджень і розробок у споживачів- замовників бракує достатніх коштів; 2) інноваційний ринок складається не з самої продукції, а із організацій, колективів, окремих спеціалістів, які потенційно здатні здійснювати інноваційну діяльність; 3) інноваційні організації у більшості випадків у теперішній час не здатні здійснювати інноваційні роботи за рахунок коштів залучених від організацій венчурного капіталу.
Виробництво матеріальних благ та надання послуг як безпосередньо, так і опосередковано пов’язані з природокористуванням. Протягом ХХ століття екстенсивний підхід до використання природних ресурсів та природоруйнівні способи здійснення господарської діяльності займали панівне становище як в країнах ринкової економіки, так і в країнах командно-адміністративної економіки. Але країни з розвинутою ринковою економікою поряд із застосуванням адміністративних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності приділяють також значну увагу розвитку екологічного бізнесу та ринку. Слід зазначити, що поняття екологічного бізнесу досить часто зустрічається у наукових публікаціях. Наприклад, за визначенням І.А. Карагодова “екологічний бізнес - це справа, заняття, підприємницька та економічна діяльність суб’єкта господарювання в соціально-економічному розвитку суспільства виключно з екологічною мотивацією, спрямовані на отримання прибутку” [57, с. 14]. Таке трактування поняття екологічного бізнесу передбачає, що здійснення екологічно орієнтованої економічної та підприємницької діяльності повинне створювати у перспективі інвестиційні ресурси для розвитку екологічного бізнесу та зменшувати потребу у бюджетному фінансовому стимулюванні ЕСГД.
Подальші ринкові перетворення вітчизняної економіки у напрямі переходу до моделі стійкого розвитку потребують відповідних змін у її основі - у господарській діяльності та розвитку ринкової інфраструктури ЕСГД. 
За сучасних же умов ЕСГД можна визначити як діяльність у сфері матеріального виробництва та надання послуг, яка пов’язана з організацією таких способів використання всіх ресурсів (матеріальних, трудових, природних, інформаційних, фінансових), які необхідні для здійснення конкретного виду господарської діяльності у відповідності до вимог сталого розвитку. Але слід уточнити, що говорити про повну відповідність господарської діяльності до принципів сталого розвитку за сучасного способу розвитку продуктивних сил, ще не можливо. Тобто слід уточнити, що на сучасному етапі розвитку продуктивних сил суспільства ЕСГД - це господарська діяльність, організована у відповідності до вимог наближення способів здійснення господарської діяльності до вимог сталого розвитку. 
Сучасним визначенням поняття сталого розвитку є наступне: сталий розвиток-це процес гармонізації продуктивних сил, забезпечення задоволення необхідних потреб усіх членів суспільства за умови збереження і поетапного відтворення цілісності природного середовища, створення можливостей для рівноваги між його потенціалом і потребами людей усіх поколінь [42]. Втілення концепції сталого розвитку можливе за умови ефективного функціонування ринкової системи та державного регулювання економіки, координації дій у всіх сферах життя суспільства. Створення вище означених умов пов’язане з структурною перебудовою у сфері матеріального виробництва. Значним кроком по наближенню до здійснення господарської діяльності на макрорівні у відповідності до принципів концепції сталого розвитку була б екологічно спрямована реструктуризація вітчизняного господарського комплексу. Якщо подібна реструктуризація господарського комплексу на основі інноваційної моделі розвитку стане можливою, то почне реалізовуватися один із варіантів прогнозу розвитку виробничого комплексу, який був розроблений Радою з вивчення продуктивних сил України НАНУ. Зокрема, згідно до цього прогнозу в структурі промисловості України на 2010 рік частка “важких” секторів у порівнянні з рівнем 1999 року може скоротитися. Це гіпотетичне скорочення буде складати в електроенергетиці - з 1,6,4 до 14,2%, а в металургії - з 24,9 до 19,6% [138, с.62-63]. 
Основними цілями подальшої еволюції ЕСГД вважаємо: 1) збільшення масштабів природоохоронної діяльності, 2) перехід із якості сфери економіки, що потребує фінансово - економічного стимулювання, у якість інвестиційно привабливої сфери, 3) формування мультиплікаційного еколого економічно- соціальний ефект, що дозволяє комплексно вирішувати пов’язані між собою економічні, екологічні та соціальні проблеми. 
ЕСГД слід розглядати у широкому та у вузькому розумінні. ЕСГД: у широкому розумінні - процеси свідомого застосування таких способів раціонального використання засобів і предметів виробництва у процесі виробництва екологічних товарів, які не погіршують стан навколишнього середовища або ж які забезпечують зменшення інтегрального екодеструктивного впливу на навколишнє середовище. У вузькому розумінні - діяльність конкретного суб’єкта господарювання щодо реалізації екологічних цілей, задекларованих у установчих документах суб’єктів господарювання.
Розглянемо, яким чином можна класифікувати ЕСГД. За об’єктами впливу ЕСГД можна розділити на 4 види: 1) спрямована на усунення причин екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання., 2) спрямована на усунення наслідків господарської діяльності інших суб’єктів господарювання, 3) спрямована на створення екологічних товарів, 4) спрямована на надання екологічних послуг.
Виходячи з запропонованої класифікації можна визначити ЕСГД як господарську діяльність, яка спрямована на досягнення інтегрального еколого-економічного ефекту та створення продукції конкурентоспроможної за критерієм екологічної чистоти, створення засобів для запобігання екодеструктивному впливу на НПС, на зменшення екодеструктивного впливу на НПС.
До господарської діяльності, що спрямована на усунення причин екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання пропонуємо відносити такі види діяльності:
- створення технологій захисту грунтів,
- здійснення робіт щодо екологічного удосконалення технологій,
- розробка та впровадження ресурсозберігаючих та енергозберігаючих технологій (нетрадиційні системи опалення встановлення меж кондиціонування повітря, ефективне освітлення)
- виробництво моніторингових систем та засобів індивідуального контролю факторів довкілля,
- виробництво вимірювальної апаратури для обліку використання ресурсів,
- створення і вдосконалення технологій екологічно досконалих засобів видобутку нафти і газу,
- створення технологій альтернативної енергетики (“біогаз”, використання ріпаку як джерела енергії і т.д.)
- створення екологічно орієнтованих технологій в сільському господарстві,
- створення програмного продукту екологічного спрямування (наприклад, щодо екологічної модернізації виробництва конкретного підприємства)
До господарської діяльності, що спрямована на усунення наслідків господарської діяльності інших суб’єктів господарювання пропонуємо відносити такі види діяльності:
- створення технологій переробки та утилізації відходів та безпосереднє здійснення цієї діяльності,
- виробництво засобів для дезактивації та рекультивації грунтів,
- виробництво очисних споруд для атмосферного повітря, 
- виробництво споруд для очищення водних стоків, 
- виробництво засобів, які сприяють рециркуляції відходів,
- виробництво технологій озеленення територій.
До господарської діяльності, що спрямована на створення екологічних товарів (вплив здійснюється на споживачів екологічних товарів) пропонуємо відносити такі види діяльності:
- засобів фільтрації води для споживання,
- кондиціонерів повітря,
- захисних покрить,
- екологічно чистих продуктів харчування,
- екологічно чистих непродовольчих товарів народного споживання,
- екологічних чистих непродовольчих товарів народного споживання  із застосуванням відходів рослинного походження та деревини,
- екологічно безпечних добрив із застосуванням відходів рослинного походження та деревини. 
До господарської діяльності, що спрямована на надання екологічних послуг (вплив здійснюється на інші суб’єкти господарювання з метою екологізації їх діяльності) пропонуємо відносити такі види діяльності:
- екологічний менеджмент,
- екологічний консалтінг,
- екологічний аудит,
- екологічна сертифікація,
- екологічне страхування,
- екологічний маркетинг,
- екологічний лізинг,
- екологічна освіта,
- інформаційне супровід екологічних проектів, регіональних державних екологічних програм та діяльності щодо просування на ринок нових екологічних товарів та послуг,
- зелений туризм
За галузевою належністю ЕСГД можна розділити за такими основними напрямами: 1) ЕСГД промисловості, 2) ЕСГД сільського господарства, 3) ЕСГД будівництва, 4) ЕСГД сфери послуг, 5) ЕСГД комунального господарства.
До ЕСГД промисловості пропонуємо відносити такі види діяльності:
- екологічне удосконалення технологій,
- впровадження ресурсозберігаючих та енергозберігаючих технологій ,
- виробництво моніторингових систем та засобів індивідуального контролю факторів довкілля,
- впровадження екологічно досконалих засобів видобутку нафти і газу,
- впровадження технологій альтернативної енергетики (“біогаз”, використання ріпаку як джерела енергії і т.д.)
- виробництво засобів фільтрації води для споживання,
- виробництво вимірювальної апаратури для обліку використання ресурсів.
- виробництво кондиціонерів повітря,
- виробництво захисних покрить,
- виробництво екологічно чистих продуктів харчування,
- нетрадиційне використання луб’яних культур та технічних,
виробництво засобів для дезактивації та рекультивації грунтів,
- виробництво очисних споруд для атмосферного повітря, 
- виробництво споруд для очищення водних стоків, 
- виробництво засобів, які сприяють рециркуляції відходів.
До ЕСГД сільського господарства пропонуємо відносити такі види діяльності:
- впровадження технологій захисту і рекультивації грунтів,
- вирощування культур, які є сировиною для альтернативних джерел енергії і деревини або ж мають лікувальні властивості ( ріпак, луб’яні культури та ін),
- виробництво екологічно чистих продуктів харчування рослинного та тваринного походження (вирощування продукції без отруйних хімікатів та стимуляторів росту),
- ведення сільського господарства в особливо обережному екологічному режимі (збереження первинних ландшафтів, пам’ятників історії),
- зелений туризм,
- впровадження біоінтенсивного міні землеробства,
- оренда хімікатів
До ЕСГД будівництва пропонуємо відносити такі види діяльності:
- формування містобудівних технологій екологічної спрямованості,
- повторне використання матеріалів знесених будівель,
- заміна бетонних опор стальними,
- зменшення використання бетону без втрати міцності і сталості конструкцій стін (екологічний кошик),
- впровадження використання будівельних матеріалів, які є продуктами переробки відходів ( “синтетично тверда деревина”, костроблоки і т.д.)
ЕСГД комунального господарства:
- впровадження технологій озеленення і декоративного квітникарства,
- впровадження вимірювальної апаратури для обліку використання ресурсів (лічильники води, газу, електроенергії),
- популяризація впровадження нетрадиційних систем опалення встановлення меж кондиціонування повітря, ефективного освітлення, засобів фільтрації води для споживання,
- популяризація автоматичних пралень замість пральних машин у багатоквартирних будинках.
До ЕСГД сфери послуг пропонуємо відносити такі види діяльності:
екологічний менеджмент,
- екологічний консалтінг,
- екологічний аудит,
- екологічна сертифікація,
- екологічне страхування,
- екологічний маркетинг,
- екологічний лізинг,
- екологічна освіта,
- інформаційне супровід екологічних проектів, регіональних державних екологічних програм та діяльності щодо просування на ринок нових екологічних товарів та послуг .
- зелений туризм.
В сучасних умовах ЕСГД пропонуємо класифікувати за принципом формування прибутку таким чином: 1) господарська діяльність, для якої здійснення екологічно спрямованої діяльності не є основним джерелом прибутку, а здійснюється під впливом вимог державної екологічної політики, наприклад, виробництво екологічно нейтральних товарів та надання екологічно нейтральних послуг; 2) господарська діяльність, головною складовою прибутку якої є екологічний прибуток, наприклад, виробництво екологічно сприятливих товарів та послуг.
Під екологічним прибутком автором пропонується розуміти прибуток, який формується за рахунок безпосередньо прибутку від реалізації екологічних товарів та послуг а також таких опосередкованих складових, як: зменшення чи взагалі скасування екологічних платежів за рахунок екологізації процесів виробництва товарів та послуг, податкових та кредитних пільг, які застосовуються до екологічно орієнтованих суб’єктів господарювання, цінових знижок на ресурси, які необхідні для здійснення ЕСГД, у разі застосування ресурсо- та енергозберігаючих технологій, цінових надбавок, у разі державних закупівель екологічних товарів та послуг. Таке визначення екологічного прибутку можна відобразити наступною формулою:

Пе = Пр +ΔЕп +Пп +Пкр + ΔЦр*Ор +ΔЦт,п*От,п

де Пр- прибуток від реалізації екологічних товарів та послуг, грн, 
ΔЕп –сума зменшення чи скасування екологічних платежів, грн,
 Пп- сума податкових пільг, грн,
Пкр- сума кредитних пільг, грн,
ΔЦр- різниця між ціною ресурсів та пільговою ціною ресурсів для екологічно спрямованих суб’єктів господарювання, грн/од,
Ор – обсяг ресурсів, на які встановлені цінові знижки, од,
ΔЦт,п- підвищена ціна на екологічні товарі та послуги, які підлягають державному замовленню, грн/од,
От,п- обсяг державного замовлення екологічних товарів та послуг, од.

Таким чином, пропонуємо характерною особливістю екологічного підприємництва як виду ЕСГД вважати те, що для екопідприємницької діяльності існує тільки виключно екологічний прибуток. Для ЕСГД існують і інші види прибутку, а дотримання критеріїв екологічності щодо виробництва продукції та здійснення послуг, можливо, в конкретних випадках ЕСГД і не буде сприяти збільшенню загальної суми прибутку. Екологічне підприємництво розглядається як окремий вид господарської діяльності, який поєднує в собі еколого-економічний баланс в здійсненні господарської діяльності, але таке поєднання є можливим за сучасного рівня та способу розвитку продуктивних сил далеко не для всіх видів господарської діяльності. 
У праці [22, с. 180] у визначенні поняття сутності екологічного підприємництва запропоновано за основу взяти законодавче визначення підприємництва і розуміти під екологічним підприємництвом “будь - яку, не заборонену законодавством діяльність фізичних та юридичних осіб, яка: 1) спрямована на зниження рівня забруднення навколишнього середовища або виробництво продукції (послуг), які відповідають національним і міжнародним екологічним стандартам; 2) здійснюється на власний ризик, під власну відповідальність і передбачає отримання прибутку; 3) передбачає надання системи пільг для суб’єкта, який здійснює екопідприємницьку діяльність”.
Вважаємо, що саме екологічне підприємництво, як ініціативна діяльність, економічна і інша активність, спрямована на досягнення комерційного успіху на основі раціонального природокористування та в силу того, що характерною особливість екологічного підприємництва є пошук нового, відкриття нових можливостей для господарської активності [133, c. 7], буде найбільш динамічним сегментом формування ринку екологічних товарів та послуг. В свою чергу формування повноцінного ринку екологічних товарів та послуг є важливою умовою формування вже зазначеного мультиплікаційного еколого – економічно - соціального ефекту, який дозволить комплексно вирішити пов’язані між собою економічні, екологічні та соціальні проблеми. Таким чином екологічне підприємництво як втілення творчого волевиявлення щодо здійснення на свій ризик діяльності з метою отримання екологічного прибутку потребує на етапі свого становлення застосування переважно протекціоністських економічних інструментів. Такий принцип більшого ступеню протекціонізму щодо екологічного підприємництва має бути врахований у формуванні економічного механізму ЕСГД, що повинно відобразитися, в першу чергу, у його економічних інструментах, що відображено у табл. 1.1. 
Таблиця 1.1
Економічні інструменти регулювання ЕСГД
Вид економічного інструменту	Характеристика економічного інструменту	
	ЕСГД	Екологічне підприємництво	
1.Екологічні платежі 

2.Податкові пільги

	Залік в рахунок зборів (платежів) за забруднення тих коштів, які підприємство-природокористувач витратило на природоохоронні заходи.

Зменшення оподатковуваного прибутку на суму, яка є еквівалентною вартості придбаного екологічного устаткування. Зменшення ставки оподаткування прибутку від здійснення екологічно спрямованої діяльності. 	-

Звільнення від оподаткування прибутку на такий строк, який суб’єкт екопідприємницької діяльності вважає за доцільне і може економічно обґрунтувати. 	
3.Кредитні пільги 

	Надання комерційними банками кредитів за зниженими відсотковими ставками на здійснення економічно обґрунтованих екологічно орієнтованих бізнес-планів. 
	Низькопроцентне державне кредитування. Безпроцентне державне кредитування в разі запровадження стратегічно важливих для еколого-економічного розвитку країни проектів та в зонах екологічного лиха.	
4.Ціноутворення

	Встановлення знижок до цін на екологічну продукцію.
Встановлення підвищених закупівельних цін на екологічну продукцію, коли замовником є держава чи територіальні органи управління.	
5. Субсидії	Прямі субсидії на фінансування ЕСГД в межах природоохоронних програм державного та регіонального значення, впровадження екоінноваційних видів господарської діяльності та пов’язаних з цим НДР та ДКР.	Дотації на збільшення вигідності екологічного підприємництва, наприклад, у сільському господарстві, щодо просування на ринок екоінноваційної продукції та т.п	
6. Прискорена амортизація основних фондів	Встановлення пільгових режимів прискореної амортизації основних фондів природоохоронного призначення та основних фондів, які задіяні у виробництві екологічної продукції.	
7. Санкції	У випадку невідповідності результатів господарської діяльності задекларованим екологічним цілям протягом 5-ти років: 1)відшкодування податкових пільг, кредитних пільг, 2) скасування цінового стимулювання та пільгових режимів амортизації основних фондів. 	

Застосування економічних інструментів стимулюючого характеру щодо ЕСГД створює мотивацію суб’єктів господарювання до добровільного здійснення заходів щодо раціоналізації природокористування, зменшення екодеструктивного впливу здійснюваної господарської діяльності, інвестування коштів у запровадження екологічних технологій, заходів ресурсозбереження, що відображається у переорієнтуванні зі сплати платежів за нераціональне природокористування на інвестування природоохоронних заходів в межах здійснюваної господарської діяльності.
Аналіз законодавчого визначення господарської діяльності та наукових точок зору щодо сутності поняття господарської діяльності дозволив запропонувати такі авторські пропозиції щодо поглиблення сутності господарської діяльності та її екологічного спрямовання: 
-	у визначенні ЕСГД слід враховувати наслідки її здійснення для такої складової добробуту суспільства, як середовище життєдіяльності;
-	критерієм віднесення господарської діяльності до екологічно спрямованої слід вважати організацію таких способів використання ресурсів, які відповідають вимогам сталого розвитку;
-	ЕСГД слід розглядати у широкому розумінні як процеси свідомого раціонального екологічно безпечного застосування засобів та предметів праці для виробництва екологічних товарів та послуг, та у вузькому розумінні як діяльність конкретного суб’єкта господарювання щодо реалізації екологічних цілей, задекларованих у установчих документах суб’єктів господарювання.

1.3. Економічна сутність та місце економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності у системі господарського механізму 

Загальновизнаним є той факт, що суб’єкт господарювання як відкрита система здійснюючи свою діяльність на вході мобілізує необхідні ресурси: фінансові, трудові, інформаційні, підприємницькі, природні. На виході утворюються товари, послуги і безумовно, відходи. Щодо останніх, то вони не завжди приймаються до уваги як повноцінні елементи результативної складової господарської діяльності. Досить часто вітчизняні вчені у трактуванні суб’єкта господарювання як відкритої системи до головних цілей діяльності суб’єкта господарювання відносять максимізацію прибутку, забезпечення фінансової стійкості та орієнтацію на якнайкраще задоволення потреб споживача, а екологічні цілі відносять до цілей другого чи навіть третього порядку [70, с. 34-36].
Існує також науковий підхід до трактування суб’єкта господарювання як відкритої системи, який значну увагу приділяє такому її елементу як природно - ресурсна підсистема. Якісна характеристика взаємодії суб’єкта господарювання з навколишнім середовищем визначається у відповідності до такого підходу організаційно - технічним рівнем, характером організації виробничих процесів, умов реальної взаємодії всіх факторів виробництва. Економіко- екологічна система сучасного підприємства як суб’єкта природокористування складається з трьох наступних підсистем: економіко - управлінської підсистеми, яка визначає економічні, організаційні, управлінські умови виробництва; матеріально - технічної підсистеми, яка визначає забезпечення виробничого процесу робочою силою, необхідними засобами і предметами праці, які не мають характеру первинного природного походження; природно - ресурсної підсистеми, яка визначає забезпеченість виробничого процесу первинною сировиною і енергією природного походження і антропогенний вплив виробництва на навколишнє середовище. Економіко - екологічна система представлена взаємодією таких елементів: 1) система управління - виробництво, 2) ресурси – виробництво - результати, 3) система управління - ресурси, 4) система управління - результати, 5) ресурси - результати. З цього випливає, що саме через економіко-управлінську підсистему здіснюється вплив як на процес виробництва, так і на ресурси необхідні для здійснення процесу виробництва та на результати виробництва [11, с. 99-102]. Тобто є всі підстави припустити, що формування екологічно орієнтованого економічного механізму у системі управління підприємства дозволяє здійснювати заходи з екологізації безпосередньо процесу виробництва, ощадливого ставлення до споживання первинних природних ресурсів та зменшення негативного впливу результатів виробничого процесу.
На сучасному етапі серед вітчизняних вчених досить чітку схему функціонування економічного механізму підприємства пропонує Москаленко В.П. На його погляд, вона представляє собою систему, яка складається з цільових, функціональних підсистем і підсистем забезпечення. Цей підхід до побудови економічного механізму цінний тим, що цей механізм розглядається як цілісна система на базі цільових, функціональних підсистем і підсистем забезпечення [70, с.21-22]. 
На думку Єрьоменко - Григоренко О.А організаційно-економічний механізм управління господарською діяльністю є сукупність підсистем соціально –економічних і організаційно - економічних відносин, складених із блоків і відповідних їхньому змісту елементів, особливості наповнення яких відповідають рівню розвитку суспільно-економічних устріїв [44, с. 9]. Слід зазначити, що запропонований у праці [44, с. 9], зміст організаційно-економічного механізму управління підприємством є досить вдалим і включає технологічний, організаційний, економічний та соціальний блоки, але наповнення цих блоків потребує удосконалення. Зокрема, у економічному блоці відсутня така важлива у ринкових умовах складова, як прогнозування. Також відсутня екологічна складова, хоча б у вигляді екологічних норм та нормативів. Проведений у зазначеній праці аналіз особливостей організаційно-економічного механізму управління господарською діяльністю підприємства охоплює широке коло його особливостей в умовах планової економіки та в умовах ринкової економіки, але не торкається питань екологічного регулювання господарської діяльності.
Зважаючи на складність сучасної екологічної ситуації та проблеми соціально-економічного характеру економічний механізм як одна з головних складових господарського механізму суб’єкта господарювання має враховувати екологічні вимоги і забезпечувати поєднання економічних, соціальних та екологічних цілей. Тому запропоновану у праці [70, с. 23] функціонально-цільову схему побудови економічного механізму підприємства автором модифіковано так, як це показано на рис. 1.1. Дана схема означає, що характер економічного механізму суб’єкта господарювання визначається тими цілями, які має на меті досягнути суб’єкт господарювання. Ці цілі в сучасних умовах повинні поєднувати не тільки економічні, але і екологічні аспекти. Таким чином економічний механізм екологічно спрямованого в своїй діяльності суб’єкта господарювання відрізняється від економічного механізму звичайного суб’єкта господарювання тим, що для ЕССГ першочерговими цілями в схемі функціонування його економічного механізму є екологічні цілі, або ж саме досягнення цих цілей є джерелом формування прибутку. 
Для звичайного суб’єкта господарювання екологічні цілі звужуються до необхідності дотримуватися встановлених законодавством екологічних норм та нормативів.
Саме у відповідності до того, які цілі є пріоритетними для суб’єкта господарювання, формуються відповідні підсистеми забезпечення та функціональні підсистеми. Ці підсистеми впливають на вибір економічних важелів, за допомогою яких відбувається реалізація поставлених цілей, що відображається у показниках економічного розвитку суб’єкта господарювання та екологічних показниках, наприклад, зменшення екодеструктивного впливу на навколишнє середовище, запобігання здійсненню екодеструктивного впливу на навколишнє середовище іншими суб’єктами господарювання і т.д. Саме результати, виражені через економічні та екологічні показники формують уявлення про рівень досягнення поставлених цілей. І в залежності від цих показників має відбуватися коригування економічних важелів, або перевірка вірогідності досягнення поставлених цілей.

Економічний механізм екологічно спрямованого суб’єкта господарювання

Підсистеми забезпечення:
-	економічні норми і нормативи,
-	екологічні норми і нормативи,
-	соціальні норми і нормативи,
-	правове забезпечення економічної діяльності,
-	правове забезпечення екологічної діяльності,
-	правове забезпечення соціальної сфери, 
-	інформаційне забезпечення економічної діяльності,
-	інформаційне забезпечення екологічної діяльності,
-	інформаційне забезпечення соціальної сфери,
-	матеріально-технічне забезпечення,
-	ресурсне забезпечення,
-	енергетичне забезпечення

Функціональні підсистеми:
-	планування і прогнозування економічної діяльності,
-	планування  і прогнозування екологічних наслідків економічної діяльності,
-	планування і прогнозування розвитку соціальної інфраструктури, 
-	 оплата праці,
-	охорона праці,
-	санітарно-гігієнічні умови праці,
-	ціноутворення,
-	аналіз і облік витрат,
-	аналіз і облік екологічних витрат,
-	аналіз і облік відходів,
-	аналіз і облік енергетичних витрат

Економічні важелі: екологічні платежі,
пільги (податкові, кредитні, амортизаційні та ін.), ціни, тарифи, пільгове фінансування (субсидії, дотації), санкції, лізинг

Цілі: 
-	економічні,
-	екологічні,
-	соціальні

Результативні підсистеми:
-	економічні показники,
-	екологічні показники,
-	соціальні показники

Рис. 1.1. Економічний механізм ЕССГ результативно-цільового характеру

Таким чином, пропонуємо таке визначення поняття економічного механізму ЕССГ: економічний механізм ЕССГ представляє собою цілісну динамічну систему, в якій цілями першого порядку є екологічні цілі, яким можуть бути підпорядковані економічні та соціальні цілі, чи саме екологічні цілі є способом досягнення економічних цілей та соціальних, що відбувається за умов взаємодії підсистем забезпечення і функціональних підсистем та результативних підсистем.
Результативні підсистеми відображають ступінь досягнення задекларованих цілей і ефективність підсистем забезпечення, функціональних підсистем та економічних важелів шляхом зіставлення планових та фактичних показників прибутковості, ресурсо - та енергозбереження, зниження негативного впливу господарської діяльності, зменшення відходності господарської діяльності, забезпечення соціальних стандартів, розвитку соціальної інфраструктури та т.п. Аналіз відповідності задекларованих економічних, екологічних та соціальних цілей фактичному стану економічних, екологічних та соціальних результатів господарської діяльності є основою коригування цих цілей чи удосконалення застосування економічних важелів, які застосовуються для їх досягнення.
Екологічні цілі можуть передбачати: 1) зменшення екодеструктивного впливу на навколишнє середовище, 2) ресурсо - та енергозбереження, 3) досягнення маловідходності чи безвідходності. Економічні цілі передбачають насамперед, підвищення рентабельності діяльності, забезпечення конкурентноздатності продукції. У випадку, коли суб’єкт господарювання здійснює діяльність з виробництва екологічних товарів та надання екологічним послуг мається на увазі еколого - економічні цілі, що передбачають досягнення прибутковості діяльності від виробництва екологічних товарів та надання екологічних послуг. 
Соціальні цілі економічного механізму ЕССГ передбачають реалізацію задекларованих норм щодо забезпечення охорони праці та дотримання санітарно-гігієнічних умов праці, розвиток соціальної інфраструктури, забезпечення дотримання законодавчих норм щодо рівня заробітної плати, соціальних виплат передбачених законодавством та встановлення матеріального стимулювання якісної та високопродуктивної праці. Економічна ефективність оціюється за допомогою загальноприйнятих узагальнюючих та часткових показників ефективності. Забезпечення соціальних та культурно - побутових потреб оцінюється через такі показники: темп росту заробітної плати та інших доходів робітників, динаміка коефіцієнту плинності кадрів, динаміка рівня забезпеченості робітників житлом, дитячими дошкільними закладами, місцями відпочинку і т. п, відповідність умов праці санітарно - гігієнічним нормам та нормам охорони праці. Екоконструктивність господарської діяльності може оцінюватися у збиткових оцінках через скорочення екоресурсних платежів, за допомогою показників ефективності екоінвестицій та поточних екологічних витрат. З точки зору керованості процесу досягнення пріоритетних цілей здійснення господарської діяльності автором модифіковано запропоновану у праці [70, с. 23] функціонально-цільову схему побудови економічного механізму підприємства так, як це показано на рис. 1.2. 

Економічний механізм екологічно спрямованого суб’єкта господарювання

Керуюча підсистема: планування, прогнозування, система екологічних зобов’язань, бухгалтерський та управлінський облік, система оплати праці, екоменеджмент, екоаудит

Економічні інструменти:
ціни, тарифи, відсоткові ставки, пільги, ціни, тарифи, санкції, фінансування, екологічний лізинг, екологічне страхування

Керована (результативна підсистема): показники економічної ефективності, показники забезпечення соціальних та культурно побутових потреб, показники екоконструктивності господарської діяльності 

Інформаційно-правова підсистема: правове забезпечення щодо ведення господарської діяльності, вимог охорони НПС та дотримання соціальних стандартів, інформаційне забезпечення: зовнішні та внутрішні економічні, екологічні, соціальні показники 

Рис.1.2. Економічний механізм ЕССГ керуючо-результативного характеру

Аналіз економічного механізму як відкритої системи дозволив визначити коло зовнішніх та внутрішніх факторів, якісний стан яких впливає на характер формування економічного механізму суб’єкта господарювання, що відображено в табл. 1.2. 

Таблиця 1.2
Якісна характеристика факторів, які впливають на формування економічного механізму суб’єкта господарювання
Фактори	Характеристика факторів	
	Економічний механізм ЕСГД	Природоруйнівний (природоексплуатуючий) економічний механізм господарської діяльності	
Зовнішні фактори:			
Рівень розвитку екологічного законодавства	Розвинуте екологічне законодавство	Відсутність відповідного ринковим умовам екологічного законодавства	
Державна податкова політика	Наявність податкового та інвестиційного податкового стимулювання екологічно спрямованої діяльності	Обмежується існуванням екоресурсних платежів	
Державна амортизаційна політика	Широке застосування політики прискореної амортизації	Обмежене застосування політики прискореної амортизації	
Фінансово-кредитна політика

	Пільгове кредитування через систему екофондів та екобанків, гнучка система фінансування через систему екофондів	Відсутність екобанків, діяльність екофондів обмежується адресним дотаційним фінансуванням	
Політика ціноутворення	Розвинена система знижок та надбавок до ціни в залежності від ступеня екологічності продукції, застосування схем депонування	Диференціація цін у відповідності до ступеня екологічності продукції відсутня	
Приватизаційна політика (врахування екологічного фактора в процесі приватизації)	Законодавчо задекларована обовязковість екологічних зобов’язань майбутнього власника будь-якого майнового об’єкта чи комплекса	Вибірковий підхід при визначенні необхідності екологічних зобов’язань майбутнього власника майнового об’єкта чи комплекса	
Внутрішні фактори			
Рівень розвитку екоменеджменту суб’єкта господарювання	Високий	В стадії становлення чи відсутній	
Рівень розвитку екомаркетингу суб’єкта господарювання	Високий	Низький чи відсутній	
Користування послугами екоінжинірингу і екоаудиту	Систематичне	Несистематичне чи відсутнє	
Здійснення екострахування	Розвинена практика добровільного екострахування	Здійснення переважно обов’язкового екострахування	

Щодо аналізу сутності економічного механізму на загальнодержавному рівні, то починаючи з 70-х років минулого сторіччя у наукових публікаціях активно використовуються такі терміни як “господарський механізм”, “економічний механізм”, що було спричинене тогочасними проблемами розвитку соціалістичної економіки. Трансформаційні процеси 80-90-х років минулого сторіччя, які відбувалися у радянській економіці, а згодом продовжились у перехідних економіках пострадянських країн СНД, ще більше актуалізували пошук більш ефективного механізму господарювання і ,зокрема, механізмів раціоналізації природокористування. Поняття господарського механізму досліджувалися на мікро- та макрорівні.
Значний внесок у дослідження сутності господарського механізму на макрорівні здійснив російський вчений Л. Абалкін. Зокрема, він визначив три головні функції господарського механізму [1, c. 20]: забезпечення відповідності конкретних господарських форм рівню розвитку продуктивних сил; економічна реалізація суспільної власності на засоби виробництва; втілення в життя економічної політики. 
Вважаємо, що останнім часом відбулося усвідомлення необхідності зміни пріоритетів розвитку продуктивних сил з максимізації оволодіння природними ресурсами та силами природи на пріоритетність дотримання вимог сталого розвитку, які передбачають гарантоване забезпечення незниження всіх основних індикаторів соціально-економічного розвитку і одночасно створення передумов для відтворення біосфери. Відповідно до цього виникає необхідність трансформації господарського механізму у межах реалізації вищеозначених його функцій, що передбачає екологічно орієнтовану трансформацію конкретних форм господарювання, врахування екологічних вимог у процесі реалізації суспільної власності на засоби виробництва, розвитку економічного механізму адекватного за своїми інструментами екологічно орієнтованій економічній політиці. 
Щодо зміни пріоритетів економічного розвитку, то у праці [2, c. 85] акцентується увага на тому, що “  у усвідомленні сучасних проблем ключову роль відіграє створення принципово нової теорії економічного росту, його цінностних критеріїв і показників. Традиційні уявлення, які засновані на ресурсних складових росту і вимірюють його величинами приросту (продукції, доходу, виробітку і т. д.), багато в чому вичерпали себе. Економічне зростання в такому вигляді найближчим часом стане неможливим і навіть непотрібним”. 
Також у праці [2, c. 86]. науковець звертає увагу на посиленні ролі таких нових факторів, що впливають на характер суспільного виробництва, як: глибокі технологічні зрушення в структурі суспільного відтворення, посилення значимості інформаційної складової економічного росту, екологічні та соціальні обмеження, які висуває сучасне суспільство до процесів суспільного виробництва. 
Загострення екологічних проблем вже на початку 70-х років минулого сторіччя призвело до виникнення досить спірних економічних теорій та песимістичних прогнозів щодо можливостей збалансування екологічних вимог та економічних потреб. Прикладом такої теорії є теорія “меж росту”. Основний зміст теорії зводився до усвідомлення скінченності ресурсного потенціалу Землі і обмеженої здатності біосфери забезпечувати сталий стан та необхідності в зв’язку з цим цілеспрямовано зменшити швидкість економічного росту. Також прихильники цієї теорії стверджують, що економічний розвиток неминуче призводить до руйнування природного середовища, а природоохоронна діяльність- нікому не потрібна розкіш, яка обмежує прогрес [104, с. 20].
На погляд автора, очевидними доказами обмеженості цієї теорії є те, що: 1) суттєве обмеження темпів економічного росту в умовах загострення глобальної соціальної незбалансованості, коли [7, с. 3] на початку ХХІ сторіччя на 20% самої багатої частини населення планети припадає 80% виробленого сукупного суспільного продукту і на долю інших відповідно - 80 і 20 %, створює загрозу соціального вибуху, 2) заперечення доцільності природоохоронної діяльності призводить до нехтування екологічної складової добробуту майбутніх поколінь. 
Але поява теорії “меж росту” по-перше, сприяла більшій концентрації уваги суспільства на екологічних проблемах, які спричинені потребами економічного розвитку та на перспективі загрози таких проблем здоров’ю майбутніх поколінь та і взагалі їх існуванню, по-друге, стала відправною точкою пошуку шляхів імплантації екологічних вимог і стандартів у процеси економічного росту.
На думку Ю. Ростопшина: “ зростання залежності суспільної свідомості від стану навколишнього середовища призвело до необхідності розглядати навколишнє середовище та суспільне виробництво у якості компонентів єдиної системи- матеріальної бази суспільного розвитку” [104, с. 21]. Суспільному виробництву на погляд вченого відводиться роль виконавчого механізму системи управління розвитком. При такому трактуванні взаємозв’язку навколишнього середовища і суспільного виробництва як складових однієї системи, логічним є висновок, що здійснення розвитку принципів раціонального природокористування можливе лише в межах управління суспільним виробництвом [104, с. 21]. 
Трактування суспільного виробництва як виконавчого механізму спричиняє питання про існування механізму його регулювання. В якості такого механізму автором пропонується розглядати господарський механізм. Досить поширеним є підхід до розуміння сутності господарського механізму як механізму, що забезпечує використання економічних законів. Наприклад, у праці [1, c. 21] зазначено, що через виконання власних функцій господарський механізм забезпечує свідоме і комплексне використання економічних законів. За іншим визначенням господарський механізм представляє собою систему організації народногосподарської системи відтворювальної діяльності, що ґрунтується на пізнанні дії та взаємодії економічних законів, спосіб ведення господарства у загальносуспільному масштабі з притаманними техніко - економічними і організаційно-економічними відносинами і ринковими формами і методами функціонування суспільної економіки [78, с. 347]. 
На думку Недєшевої Н.О. на функціонування господарського механізму впливає низка факторів: рівень розвитку економічної науки, своєчасність прийняття правових і нормативних актів, культура господарювання і економічна психологія управлінського персоналу і населення, - що визначає багатоваріантність господарського механізму. Також за твердженням зазначеного науковця в господарському механізмі слід виділяти економічні відносини як окремий блок, який є базисним (засновним) і представляє собою не що інше, як економічний механізм [75, с. 9].
Здійснюючи господарську діяльність людство вступають у відносини з природою, які в економічній науці визначаються як природокористування. Природокористування може бути раціональним і нераціональним. Економічний механізм як складова частина господарського механізму, покликаний виконувати певні функції. В сучасних умовах загострення екологічних проблем традиційні функції економічного механізму як прояву реалізації економічних відносин мають бути доповнені такою функцією, як забезпечення раціонального природокористування, яке передбачає раціональне споживання природних ресурсів, їх відтворення, збереження НПС. В сучасній теорії економіки природокористування таким економічним механізмом визнається економічний механізм природокористування і природоохоронної діяльності [17] або за іншою назвою- економічний механізм природокористування і охорони навколишнього середовища [28]. Незважаючи на деякі відмінності у назві розуміння мети його функціонування багато в чому подібне. У праці [18, с. 62] визначено, що дія економічного механізму природокористування і охорони НПС у його вузькому розумінні виявляється у застосуванні системи спонукальних інструментів, що керують економічною поведінкою суб’єктів господарювання, спрямовуючи їх на досягнення еколого - економічної збалансованості функціонування суспільного виробництва, якісного стану довкілля. У праці [28, с. 316] визначено, що мета економічного механізму природокористування і охорони навколишнього середовища полягає у забезпеченні виконання довгострокової Державної екологічної програми з мінімальними витратами матеріальних і трудових ресурсів шляхом створення максимально сприятливого “економічного клімату” для природоохоронної і ресурсозберігаючої діяльності підприємств на основі досягнень НТП. Очевидно, що незважаючи на різні формулювання спільним для цих вчених є визнання необхідності стимулювання ресурсозберігаючої і природоохоронної діяльності чи це формулюється як “застосування спонукальних інструментів”, чи як “створення максимально сприятливого “економічного клімату”. Створення максимально сприятливого “економічного клімату” для субєктів господарювання, які впроваджують такі способи господарювання, що забезпечують раціональне природокористування, потребує виділення в структурі економічного механізму природокористування і охорони навколишнього середовища економічного механізму ЕСГД.
На користь визнання актуальності таких дій свідчить також той факт, що в документах Конференції ООН з навколишнього середовища в Ріо- де- Жанейро (“Декларація Ріо”, “ Порядок денний на ХХ сторіччя”) підкреслена необхідність перетворення будь - якого виду господарської діяльності в екологічно безпечну, тобто сумісну з потребами гармонічного розвитку суспільства і природи. Одним з напрямів реалізації концепції екологічно сталого розвитку є поступове запровадження екологічно ідеальної промислової структури виробництва, що базується на багаторазовому використанні продукції в перетвореному вигляді. При цьому повинне бути створене таке виробництво, яке б первісно попереджувало процес забруднення. 
Запропоновані автором визначення сутності ЕСГД багато в чому враховують вимоги сталого розвитку, тому в контексті визнаної вітчизняною науковою думкою необхідності переходу до сталого розвитку, створення економічного механізму господарської діяльності, яка за своєю сутністю може стати практичним втіленням сталого екобезпечного господарювання, є необхідним.
Слід також усвідомити те, що нехтуючи стимулюванням розвитку ЕСГД, суспільство накопичує екологічний борг перед природою. Як зазначено у дослідженнях К. Гофмана, “якщо взяти за точку відліку стан навколишнього середовища, за якого воно характеризується здатністю до повного самовідновлення, то зміна цього стану, обумовлена в основному розвитком економічної діяльності, і представляє собою екологічний борг. Якщо навколишнє середовище під впливом природоохоронних заходів покращується, то можна говорити про зменшення екологічного боргу, про сплату його частини... Якщо суспільство може вирішувати, чи сплачувати йому в даному році частину екологічного боргу, то проценти воно сплачувати зобов’язане. На наш погляд, ці проценти - насамперед, втрачений внаслідок забруднення національний дохід” [29, с. 18]. Тобто держава в межах економічного механізму ЕСГД, витрачаючи кошти на пряме фінансове стимулювання ЕСГД чи опосередковано через систему пільг, наприклад, податкових, сприяє вирішенню проблеми екологічного боргу, нагальна необхідність компенсації якого рано чи пізно постане. В разі неконтрольованого накопичення екологічного боргу і процентів по ньому набуває реальності екологічна катастрофа.
Про економічну доцільність створення такого механізму свідчить також досвід країн з розвинутою ринковою економікою: в країнах ЄС існує більше 30 тис. фірм, які пов’язані з екологічним підприємництвом, загальний обсяг продаж яких перевищує 60 млрд. євро в рік; у США екологічне регулювання торкнулось багатьох галузей господарства, що надало імпульс інтенсивному розвитку нової і вельми привабливої сфери вкладення капіталу, виробництво екологічно орієнтованої промислової продукції та споживчих товарів вважається в США престижним і прибутковим; у Канаді діє більш ніж 3500 компаній, які випускають природоохоронне обладнання та повязані з цим послуги, в них працює більше 110 тис. чоловік [139, с. 474-475].
На користь створення економічного механізму ЕСГД на державному рівні свідчить також те, що: 1) конкурентоспроможність на міжнародних ринках визначається також з врахуванням екологічних параметрів, 2) формується також “зелений споживач” і на вітчизняному ринку, 3) незважаючи на скадність імплантації економічних регуляторів в систему екологічного регулювання господарської діяльності, країни з ринковою економікою спромоглися досягти значних успіхів у розвитку ринку екологічних товарів і послуг, 4) нехтування розвитком ЕСГД призведе до втрати можливостей отримання економічної вигоди на ринку екологічних товарів та послуг, який досить динамічно розвивається і на якому з плином часу і важко буде знайти свою нішу вітчизняним виробникам в силу об’єктивних причин. 
Зазначені об’єктивні причини можна охарактеризувати за допомогою інформації щодо структури світового ринку природоохоронної техніки і технологій у 2002 році: найбільший відсоток у структурі зазначеного ринку належить США- 23, 6%, 16% -Германії, 12,5%- Японії, 7,7%- Італії, 6,6- Великобританії, 5,7- Франції, 27,9%-іншим країнам [139, с. 476].
Якщо звернутись до факторів, які впливають на функціонування господарського механізму, а відповідно і його складової - економічного механізму, то в Україні існують передумови для розвитку економічного механізму ЕСГД на державному рівні: 1) економіка природокористування як галузь вітчизняної економічної науки розвивається з другої половини ХХ сторіччя, методологічний рівень розвитку економіки природокористування досить високий, 2) починаючи з 90-х років ХХ сторіччя прийнята низка законів, які мають екологічну спрямованість, 3) логічним наслідком пожвавлення євроінтеграційних процесів у вітчизняному суспільстві має бути збільшення кількості “зелених споживачів” (за даними дослідження “TGI Global” згодні платити більше за екологічні товари у Іспанії – 60 % від загальної кількості опитаних, у Франції - 59%, у Великобританії - 35%, у Германії - 30% [139, с. 483]. Щодо таких факторів як культура господарювання і економічна психологія управлінського персоналу, то ступінь відображення у них екологічних вимог у контексті орієнтації вітчизняної економічної політики на сталий розвиток залишається надзвичайно низьким і зводиться до сплати екологічних платежів та поодиноких випадків застосування ресурсо - та енергозберігаючих технологій та маловідходних технологій, навіть дотриманню законодавчо встановлених вимог до екологічних стандартів здійснення господарської не приділяється належна увага. Саме низький рівень екологічної культури господарювання та управлінського персоналу потребує створення адекватного економічного механізму, втіленням якого може бути економічний механізм ЕСГД.
Економічний механізм ЕСГД на державному рівні автор пропонує класифікувати за тими секторами (галузями) народного господарства, які він повинен регулювати:
1)	економічний механізм спрямований на розвиток ЕСГД в галузях, які по суті своїй та за метою свого існування є екодестабілізуючими, наприклад, добувна промисловість,
2)	економічний механізм ЕСГД в галузях, які мають передумови для екологічно збалансованого розвитку вже по суті та за метою свого існування, наприклад, деякі види переробної промисловості чи промисловості, яка пов’язана з утилізацією відходів.
В узагальненому вигляді можна виділити такі типи економічного механізму ЕСГД на державному рівні [23]:
1)	ліберальний механізм, який встановлює екологічні обмеження, які не відображаються на економічному розвитку, тобто головним орієнтиром є економічний розвиток і економічний механізм спрямований на ліквідацію негативних екологічних наслідків, а не на причини виникнення екологічних деформацій і майже не впливає на темпи і масштаби економічного розвитку.
2)	стимулюючий економічний механізм ЕСГД: передбачає використання економічних та фінансових інструментів для створення конкурентних переваг розвитку ЕСГД. Такий механізм сприяє росту виробництва на базі екологічно орієнтованих технологій.
Слід зазначити, що на практиці навряд чи можливе функціонування зазначених типів економічного механізму ЕСГД. Більш вірогідним є поєднання окремих елементів кожного з зазначених механізмів. Звичайно це залежить також від галузі, до якої застосовуються інструменти економічного механізму ЕСГД. Тому автор вважає доцільним виділити такі загальні для всіх галузей та регіонів застосування його інструментів функції економічного механізму ЕСГД на державному рівні:
1)	стимулювання ЕСГД,
2)	обмеження ресурсовитратної та екодеструктивної господарської діяльності,
3)	створення сприятливого інвестиційного клімату для розвитку ЕСГД,
4)	аналітична, 
5)	контрольна. 
Тобто економічний механізм ЕСГД на державному рівні на сучасному етапі у його вузькому прикладному розумінні являє собою систему економічних інструментів, спрямованих на виконання вищезазначених функцій і який має на меті узгодження екологічних потреб та економічних інтересів споживачів та суб’єктів господарювання (виробників) з метою створення економічної заінтересованості суб’єктів господарювання у здійсненні екологічно орієнтованої діяльності.
В широкому розумінні економічний механізм ЕСГД представляє собою цілісну сукупність взаємодіючих підсистем, що відображено на рис. 1.3

Економічний механізм ЕСГД на державному рівні

Функціональна підсистема

Створення сприятливого інвестиційного клімату для розвитку ЕСГД

Обмеження ресурсовитратної та екодеструктивної господарської діяльності

Цільова підсистема

Узгодження економічних інтересів суб’єктів господарювання та екологічних вимог держави, екологічних потреб споживачів

Екологічна реструктуризація економіки

Перехід до сталого розвитку

Аналітична

Контрольна 

Інфраструктурна підсистема: екологічні фонди; екологічні банки; екологічні страхові компанії; лізингові фірми; біржі ресурсів, екотехнологій, відходів, посередницькі структури; рекламно-інформаційні агентства; аудиторська палата; консалтингові агентства; рейтингові агентства

Підсистема економічних інструментів: податкові інструменти; фінансово-кредитні та фінансово-інвестиційні інструменти; цінові інструменти; екологічне страхування; санкції

Економічне стимулювання ЕСГД

Рис. 1.3. Економічний механізм ЕСГД на державному рівні

Особливістю процесу узгодження екологічних та економічних інтересів є те, що для суспільства та окремої особистості задоволення екологічних потреб є об’єктивною необхідністю, а для особистості, яка виступає в ролі члена виробничого колективу чи власника підприємства, основним є виконання виробничих завдань. Для того щоб узгодити прагнення особистості-споживача та особистості-виробника, необхідно зацікавити виробника у вирішенні екологічних проблем, тобто необхідно стимулювати трансформацію екологічних завдань у виробничу задачу, або у фактор виробничої діяльності, який впливає на головний економічний інтерес суб’єктів господарювання [17]. 
Реалізація функцій економічного механізму ЕСГД на державному рівні є засобом реалізації його цілей. Реалізація функцій здійснюється шляхом застосування економічних інструментів. В ринкових умовах реалізація функцій економічного механізму ЕСГД на державному рівні потребує розвинутої екологічно орієнтованої ринкової інфраструктури. 
Реалізація функції економічного стимулювання ЕСГД передбачає застосування пільгових податкових, фінансово-кредитних та фінансово - інвестиційних інструментів, цінових інструментів. Застосування аналогічних інструментів необхідне для реалізації функції створення сприятливого інвестиційного клімату для розвитку ЕСГД.
Реалізація функції обмеження ресурсовитратної та екодеструктивної господарської діяльності передбачає застосування таких інструментів, як екологічні податки, цінові інструменти, санкції та т.п. 
Аналітична функція полягає у визначенні найбільш адекватних інструментів економічного стимулювання ЕСГД у конкретних економічних та екологічних умовах конкретного регіону та у оцінці інвестиційної привабливості ЕСГД в умовах конкретного регіону. 
Щодо виконання аналітичної функції в сфері визначення найбільш адекватних інструментів економічного стимулювання ЕСГД у конкретних економічних та екологічних умовах конкретного регіону, то пропонується створення центру з координації та управління розвитком ЕСГД. Основою для створення такого центру може бути регіональний фонд охорони НПС. Суб’єктами виконання аналітичних функцій можуть бути в сфері аналізу інвестиційної привабливості рейтингові та консалтингові агентства. 
Контрольна функція полягає у контролі за цільовим використанням коштів наданих на пільгових умовах чи субсидованих на здійснення ЕСГД та у контролі за відповідністю діяльності субєкта господарювання задекларованим екологічним цілям його діяльності.
Суб’єктами реалізації контрольної функції мають бути ті інститути, які надають кошти на пільгових умовах. В сучасних умовах, основним джерелом фінансування екологічної політики є Державний бюджет, в якому передбачаються видатки по розділу Мінприроди України, а головним розпорядником коштів Державного фонду охорони НПС також є Мінприроди, контрольна функція повинна виконуватися розпорядником коштів. У бюджеті 2006 року видатки по розділу Мінприроди також передбачали фінансову підтримку природоохоронної діяльності через механізм кредитів комерційних банків, що також передбачає контрольну функцію Мінприроди. 
Податкові пільги встановлюються законодавчо, тому застосування їх вимагає контролю за додержанням в процесі здійснення господарської діяльності задекларованих екологічних цілей суб’єкта господарювання, які і є підставою для отримання пільг. Контролюючим органом може бути спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів.
Автор визначає, що економічному механізму ЕСГД на державному рівні притаманні такі особливості:
1- він спрямований на забезпечення екологічних потреб та економічних інтересів не тільки в сучасності, а у відповідності до вимог сталого розвитку і майбутніх поколінь,
2- його економічний інструментарій потребує удосконалення та впровадження нових більш ефективних інструментів, які будучи вбудованими у загальний народногосподарський механізм коригували б потреби економічного розвитку у відповідності до потреб екологічної безпеки,
3-	його функції також не є статичними і можуть доповнюватися відповідно до змін соціально-економічного стану країни,
4-	його реалізація відбувається за дворівневою системою: реалізація загальнодержавних екологічних цілей та вирішення регіональних екологічних проблем, що передбачає розроблення окремих підходів до реалізації економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні. 

Висновки до 1 розділу

В результаті дослідження теоретичних підходів до визначення економічної сутності господарської діяльності, економічного механізму ЕСГД на державному рівні та економічного механізму суб’єкта господарювання автором були досягнуті такі результати:
1)	Аналіз сучасного стану економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності дозволив зробити висновок, що сучасний економічний механізм природокористування та природоохоронної діяльності не стимулює впровадження екологічно безпечних способів здійснення господарської діяльності, не стимулює розвиток ЕСГД. Інструменти вітчизняного економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності спрямовані переважно на обмеження екодеструктивної господарської діяльності діяльність відповідно до законодавчих вимог, а не на стимулювання інноваційних екологічно безпечних способів господарської діяльності.
2)	Існуючі визначення економічної сутності ЕСГД та економічного механізму суб’єкта господарювання не відображають в повній мірі суттєві екологічні та економічні аспекти здійснення господарської діяльності в ринкових умовах та в умовах переходу до сталого екобезпечного розвитку, що свідчить про необхідність поглиблення сутності ЕСГД, подальшого розвитку класифікації її видів, удосконалення сутності економічного механізму екологічно спрямованого суб’єкта господарювання.
3)	Поглиблено визначення поняття ЕСГД шляхом визначення її, як такої господарської діяльності, що забезпечує використання всіх ресурсів (матеріальних, трудових, природних, інформаційних, фінансових), які необхідні для здійснення конкретного виду господарської діяльності, у відповідності до вимог сталого розвитку; шляхом трактування суті ЕСГД у широкому розумінні (процес свідомого застосування таких способів раціонального використання засобів і предметів виробництва у процесі виробництва екологічних товарів та послуг, які не погіршують стан навколишнього середовища або ж які забезпечують зменшення інтегрального екодеструктивного впливу на навколишнє середовище) та у вузькому розумінні (діяльність конкретного суб’єкта господарювання щодо реалізації екологічних цілей, задекларованих у установчих документах суб’єктів господарювання),
4)	Дістала подальшого розвитку класифікація ЕСГД, за принципом формування прибутку, що передбачає виділення таких двох видів ЕСГД: 1) господарська діяльність, для якої здійснення екологічно спрямованої діяльності не є основним джерелом прибутку, а здійснюється під впливом вимог державної екологічної політики, наприклад, виробництво екологічно нейтральних товарів та надання екологічно нейтральних послуг, 2) господарська діяльність, головною складовою прибутку якої є екологічний прибуток. 
5)	Дістала подальшого розвитку функціонально-цільова схема побудови економічного механізму підприємства з врахуванням екологічно орієнтованих складових, як це показано на рис. 1.1,
6)	Удосконалена суть поняття економічного механізму ЕССГ шляхом розуміння його як цілісної динамічної системи, в якій цілями першого порядку є екологічні цілі, яким можуть бути підпорядковані економічні та соціальні цілі, чи саме екологічні цілі є способом досягнення економічних цілей та соціальних, що відбувається за умов взаємодії підсистем забезпечення, функціональних підсистем та результативних підсистем; та шляхом якісної характеристики факторів, які впливають на формування економічного механізму суб’єкта господарювання.
7)	Удосконалена суть поняття економічного механізму ЕСГД на державному рівні шляхом трактування його у вузькому та у широкому розумінні. У вузькому розумінні - це система економічних інструментів, спрямованих на виконання функцій стимулювання ЕСГД, обмеження ресурсовитратної та екодеструктивної господарської діяльності, створення сприятливого інвестиційного клімату для розвитку ЕСГД, аналітичної та контрольної функцій, що має на меті узгодження екологічних потреб та економічних інтересів споживачів та суб’єктів господарювання (виробників) з метою створення економічної заінтересованості суб’єктів господарювання у здійсненні екологічно орієнтованої діяльності. У широкому розумінні - цілісна сукупність взаємодіючих підсистем: функціональної, інфраструктурної, цільової та економічних інструментів.
Результати, отримані у розділі 1, дають змогу перейти до аналізу напрямів удосконалення економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності та розробки рекомендацій щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД і удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні.
Результати дослідження, які викладені у розділі 1, відображені у публікаціях за списком використаних літературних джерел: [58], [59], [83], [84], [85]. 

РОЗДІЛ 2
МЕТОДИЧНІ ЗАСАДИ УДОСКОНАЛЕННЯ ЕКОНОМІЧНОГО МЕХАНІЗМУ ЕКОЛОГІЧНО СПРЯМОВАНОЇ ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ

2.1. Аналіз напрямів удосконалення економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності 

Дослідження проблеми удосконалення економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності доцільно здійснювати шляхом аналізу існуючих вітчизняних економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності та вивчення зарубіжного досвіду економічного стимулювання екологічного бізнесу. 
Насамперед, необхідно аналізувати регулятори сучасного економічного механізму природокористування та виділити серед них ті, які можна застосовувати для удосконалення економічного механізму ЕСГД.
З огляду на існуючу економічну та екологічну ситуацію в Україні, слід здійснювати заходи щодо переходу від домінування адміністративного екологічного регулювання до створення таких економічних умов для господарської діяльності, за яких господарюючим суб’єктам було б вигідним досягнення екологічних цілей. Слід зазначити, що впровадження такого підходу не означає відмову від адміністративно-правових методів управління, вимагає активного поєднання економічних та адміністративно- правових регуляторів.
Тобто, як це зазначено у праці [17] необхідне збалансоване поєднання регуляторів примусово-обмежувального характеру з регуляторами стимулюючо - компенсаційного характеру.
У розвинутих країнах світу визнана необхідність пошуку альтернативи існуючій переважно адміністративній системі природоохоронного регулювання. І в якості цієї альтернативи визнане застосування економічних підойм для здійснення екологічної політики. Європейський Союз також зацікавлений у ширшому застосуванні економічних підойм вирішення екологічних проблем [68, с. 62].
Об’єктом дослідження, в першу чергу мають бути найбільш поширені в нашій країні інструменти економічного механізму природокористування: екоресурсні збори, екологічні фонди. Окремого аналізу вимагає перспектива впровадження стимулюючо- компенсаційних регуляторів екологічно зорієнтованої господарської діяльності (податкові пільги, позики, кредити, гнучкі екологічні податки і т.д).
Головною умовою успішного вирішення сучасних екологічних і економічних проблем, а також умовою подолання існуючих протиріч між екологією і економікою є розробка і впровадження екологічно орієнтованої соціально-економічної політики, здатної забезпечити здійснення стратегії стійкого розвитку. Здійснення цієї політики є можливим за умови удосконалення відповідної системи законодавчих, нормативно-правових актів, збалансованого поєднання відповідних адміністративних, організаційних і економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності. Задачі забезпечення екологічної безпеки та переходу до стійкого розвитку повинні бути враховані у вітчизняному економічному механізмі таким чином, щоб існували стимули для кожного суб’єкта господарської діяльності здійснювати екологічну модернізацію своєї діяльності, а також освоювати екологічно безпечні види господарської діяльності.
З огляду на складність сучасної екологічної й економічної ситуації в Україні, виникає необхідність обов’язкового врахування екологічного фактора в загальній системі державного регулювання економіки. 
Методи державного регулювання економіки підрозділяються на адміністративні, економічні, донорські, протекціоністські. На початковому етапі удосконалення економічного механізму ЕСГД необхідно застосовувати разом із економічними методами держрегулювання і такі види адміністративних методів регулювання, як організаційно - структурна перебудова, планові виробничі контракти із суб’єктами господарювання, які здійснюють екологічно зорієнтовану діяльність. Також доцільним є застосування донорських методів регулювання, а саме, державні дотації, податкові пільги, пільгове кредитування. Протекціоністські методи припускають захист екологічно спрямованих суб’єктів господарювання від зовнішньої конкуренції, квоти і ліцензії, сприяння розвитку вітчизняної екологічно зорієнтованої науки, техніки і технологій. 
Тобто необхідне врахування у макроекономічній політиці екологічних і ресурсних проблем і проблем переходу національної економіки до моделі стійкого розвитку. Ефективне вирішення екологічних проблем і створення сприятливих умов для переходу до моделі стійкого розвитку вимагає створення сприятливих правових, економічних, фінансових і податкових умов для розвитку екологічно орієнтованої господарської діяльності, що має знайти своє практичне втілення також і у удосконаленні економічного механізму ЕСГД. Цей механізм має реалізовуватися через систему економічних інструментів.
Економічні інструменти - це засоби (заходи, методи, важелі) зміни фінансового стану економічних суб’єктів [66, с.113].
Також економічні інструменти можна визначити як інструменти, які впливають на витрати і прибуток альтернативних варіантів в межах економічних факторів таким чином, щоб сприяти вибору найбільш сприятливого для навколишнього середовища варіанту [25].
Основними перевагами економічних інструментів, зважаючи на закордонний досвід їх застосування, слід назвати такі:
- вони стимулюють суб’єкти господарювання до пошуку найбільш раціональних і економічно ефективних способів досягнення державних екологічних стандартів і вимог,
- вони здатні стимулювати зменшення рівня забруднення нижче рівнів визначених державою,
- вони спрямовують до розвитку більш екологічних виробничих процесів і виготовлення екологічних продуктів, які не забруднюють навколишнє середовище на всіх стадіях свого життєвого циклу,
- вони стимулюють ресурсозбереження,
- вони дозволяють вилучати фінансові ресурси у забруднювачів і перерозподіляти у напрямі розвитку екологічно спрямованої наукової та господарської діяльності.
Основними формами еколого - економічних інструментів є: податки, мито, платежі, штрафи, амортизаційні інструменти, страхові інструменти, цінові інструменти, сприяння на ринку, кредитні інструменти, виплати, премії, гранти, дотації, субсидії. 
Більш вичерпне уявлення про вітчизняний досвід застосування економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності надає здійснений автором аналіз практичного впровадження задекларованих у вітчизняному законодавстві інструментів (рис. 2.1). Доцільно звернути увагу на співвідношенні фактично функціонуючих у вітчизняній практиці екологічного регулювання економічних інструментів з успішно апробованими у зарубіжній практиці інструментами.
На рисунку 2.1 курсивом виділені інструменти, які задекларовані в законодавстві і застосовуються в Україні, жирний курсив - задекларовані, але не відповідають спорідненим статтям законів, норми яких є пріоритетними, або не знайшли відображення в законодавчому полі України.
Наприклад, стаття 48 а) ЗУ “Про охорону НПС” передбачає, що в Україні здійснюється стимулювання раціонального використання природних ресурсів, охорони НПС шляхом надання пільг при оподаткуванні підприємств, установ, організацій і громадян в разі реалізації ними заходів щодо раціонального використання природних ресурсів та охорони НПС, при переході на маловідходні і ресурсо - і енергозберігаючі технології, організації виробництва і впровадженні очисного обладнанння і устаткування для утилізації та знешкодження відходів, а також приладів контролю за станом НПС та джерелами викидів і скидів забруднюючих речовин, виконанні інших заходів, спрямованих на поліпшення охорони НПС [48], але це не підтверджується ні статтями ЗУ “Про оподаткування прибутку”, ні ЗУ “Про податок на додану вартість”, норми яких є пріоритетними для виконання [52, 53]. 

-пільгове кредитування,
-використання коштів екологічних фондів як засобу часткового забезпечення кредитів

податки на ресурси 

екологічні податки на кінцеві продукти

- адресні субсидії,
- дотації на відсоткові платежі,
- пільгові  позики,
- участь екологічних фондів у пайовому фінансуванні природоохоронних проектів,
- впровадження систем заліку в рахунок платежів за забруднення коштів, які витрачені підприємствами на природоохоронні заходи 

Економічні інструменти

Податкові інструменти

Фінансово-кредитні та фінансово-інвестиційні інструменти

диференціація цін на екологічно брудну та чисту продукцію 

Екологічне страхування

інструменти інвестиційного податкового стимулювання:
- прискорена амортизація,
податкові пільги,
- інвестиційні податкові кредити

Ціноутворення

*адміністративний контроль цін через встановлення їх максимуму чи мінімуму (відходи,природні ресурси)

*обов’язкове 

*добровільне 

авансово-компенсаційна схема (депонування)

Ринкові дозволи (маркетабельні дозволи):
- встановлення дозволів на забруднення,
- торгівля дозволами,
продаж квот, лімітів, допусків на забруднення обсяги продукції

* Лізинг:
- основних фондів необхідних для здійснення екологічно спрямованої господарської діяльності,
- основних фондів природоохоронного призначення

екологічні податки на екодеструктивні чинники

Санкції: штрафи за порушення екологічних норм та нормативів, екологічного законодавства,
відшкодування податкових пільг, кредитних пільг, скасування цінового стимулювання та пільгових режимів амортизації основних фондів у випадку невідповідності результатів господарської діяльності задекларованим екологічним цілям

Рис. 2.1. Економічні інструменти екологічного регулювання господарської діяльності.
Також стаття 48 в) ЗУ “Про охорону НПС передбачає, що в Україні здійснюється стимулювання раціонального використання природних ресурсів, охорони НПС шляхом встановлення підвищених норм амортизації основних виробничих природоохоронних фондів, але це суперечить ЗУ “Про оподаткування прибутку”(ст. 8.6.1) [52]. 
На рисунку 2.1 * і курсив означає: задекларовано у законодавстві, але нормативна база для практичного здійснення сформована недостатньо для широкого застосування, як, наприклад, екологічне страхування. У законодавстві України не знайшли свого відображення деякі економічні інструменти екологічного регулювання господарської діяльності, які вже застосовуються за кордоном і довели свою ефективність: продаж прав на забруднення, екологічний податок на продукт, авансово - компенсаційна схема.
Задекларовані у законодавстві та набули досить широкого застосування: податки на ресурси - збір за спеціальне використання природних ресурсів (ст. 43, 46 ЗУ “Про охорону НПС”); екологічні податки на екодеструктивні чинники - збір за забруднення НПС, збір за погіршення якості природних ресурсів (ст. 44, 45, 46 ЗУ “Про охорону НПС”) [48].
Пільгове кредитування: цей інструмент у вітчизняній практиці знайшов своє практичне втілення дуже обмежено: через надання Державним фондом коштів на умовах здешевлення кредитів комерційних банків (як відшкодування відсотків за кредитами комерційних банків) [97]. Слід зазначити, що таке обмежене застосування пільгового кредитування стримує розвиток ЕСГД, зокрема приватної ініціативи.
Щодо субсидій та дотацій, то згідно статті 47 ЗУ “Про охорону НПС” кошти Державного та місцевих фондів охорони НПС можуть використовуватися тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів. Згідно Постанови КМ України “Про затвердження Положення про Державний фонд охорони НПС” кошти Державного фонду охорони НПС використовуються в межах бюджетних програм і можуть надаватися на безповоротній основі та на умовах здешевлення кредитів комерційних банків [48, 97].
Субсидія ж представляє собою цільову незворотну допомогу в грошовій чи натуральній формі, що надається за рахунок коштів державного бюджету або спеціальних державних і недержавних фондів економічним суб’єктам [66, с. 130]. Тобто субсидії можна класифікувати як інструмент, що задекларований в законодавстві і використовується. Також можна вважати такими, що задекларовані і використовуються дотації на відсоткові платежі.
Зважаючи на те, що одними з базових елементів економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності вітчизняні вчені визнають екоресурсні збори, здійснимо узагальнення проблем та недоліків вітчизняної практики функціонування зазначених економічних інструментів екологічного регулювання. Аналіз недоліків вітчизняної практики застосування збору за забруднення НПС та пропозиції щодо його удосконалення докладно здійснено в дослідженнях О. Веклич. Проблемам збору за спеціальне використання природних ресурсів присвячені дослідження В. Міщенка, Б. Данилишина, В. Сахаєва. Узагальнено висновки зазначених вчених щодо недоліків та напрямів вдосконалення основних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності наведені у табл. 2.1. 
Статистичні дані щодо збору за спеціальне використання природних ресурсів свідчать про те, що врахування реальної вартості природних ресурсів погіршується. Як це видно з табл. А1 додатку А, частка зборів за використання природних ресурсів у доходах бюджету за період 1998-2002 р.р зменшилась з 5,14 % до 3,95%, тобто у 1,3 рази. Без врахування такого специфічного збору як збір на геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету з- 4,61% до 3,54 %, що також становить зменшення у 1,3 рази. Домінуючими у складі зборів за використання природних ресурсів є надходження коштів від плати за землю: протягом всього розглянутого періоду частка плати за землю складала близько 70% [120].
Щодо стану сплати зборів за забруднення НПС, то з табл. А2 додатку А випливає, що абсолютне значення суми пред’явлених екологічних зборів, за забруднення НПС зменшилось протягом 1996-2003 років з 353,2 млн. грн. до 339,9 млн. грн., а найменшою ця сума була у 1997 році і становила 184,3 млн. грн [111-119]. 

Таблиця 2.1 
Систематизація існуючих підходів до удосконалення екоресурсних зборів як економічного інструменту екологічного регулювання [16, 17, 18, 105, 69]
Назва інструменту	Мета	Недоліки та проблеми практичного впровадження 	Напрями вдосконалення	
Збори за забруднення НПС
	Обмеження і поступове скорочення екодеструктивного впливу на НПС

	Метод, що заснований на лінійній залежності збору від обсягу викидів не стимулює впровадження природоохоронних заходів	Встановлення залежності величини збору від величини поточних та капітальних витрат підприємств - забруднювачів на скорочення забруднення	
		Віднесення збору, який справляється за скиди та розміщення відходів у межах лімітів на валові витрати виробництва та обігу, що означає їх віднесення на собівартість продукції і включення до її ціни	Встановлення порядку відрахування збору за лімітне та надлімітне забруднення з прибутку, що залишається у розпорядженні природокористувача	
	Стимулювання здійснення природоохоронних заходів підприємствами – забруднювачами

	Відсутність гнучкості в системі використання коштів, що формуються за рахунок збору 	Впровадження системи заліку в рахунок збору тих коштів, які підприємство- забруднювач витратило на природоохоронні заходи 	

Продовження таблиці 2.1
	Фінансування природоохоронних заходів	Нецільове використання в системі Державного та місцевих фондів охорони НПС	Встановлення фіксованого проценту надходжень до фондів охорони НПС, що повинні спрямовуватися на фінансове стимулювання екологічно орієнтованих проектів, наприклад, за угорським досвідом- 75 %.	
Збори за спеціальне використання природних ресурсів (рента)

	Вирівнювання економічних умов господарювання, попередження невиправдано високих прибутків за рахунок використання природних ресурсів	У більшості добувних галузей не запроваджено прогресивне оподаткування надприбутку та інші спеціальні механізми вилучення рентного доходу. Монополія посередницьких структур в сфері перерозподілу природноресурсної ренти.	Створення ринкового балансу інтересів шляхом системного удосконалення державного регулювання та створення відповідних ефективніших господарських інститутів.	
	Фінансове забезпечення охорони і відтворення природних ресурсів	Збір за природні ресурси виступає нині категорією загальнобюджетних надходжень, використання яких є недостатньо регламентованим і малоконтрольованим.	Удосконалення бюджетної природоохоронної політики шляхом зменшення невиробничих природоохоронних витрат та дотримання вимог ЗУ “Про охорону НПС” щодо спрямування зборів за використання природних ресурсів на виконання робіт по відтворенню, підтриманню цих ресурсів у належному стані.	
	Забезпечення більш раціонального та бережливого використання природних ресурсів.
	Низька ефективність регуляторних функцій збору за використання природних ресурсів.	Збільшення частки збору за використання природних ресурсів у податковому пакеті при незмінності загального обсягу цього пакету.	
	Адекватне відображення реальних втрат суспільства, які пов’язані з використанням природних ресурсів	Незначна частка зборів за ресурсокористування у вартості товарної продукції першого переділу, що не забезпечує навіть функцій відтворення природних ресурсів.		

Позитивним є те, що збільшився відсоток сплати пред’явлених екологічних зборів, але зважаючи на те, що економічна ситуація 2004-го року в порівнянні з 1996-м роком дещо покращилась, що позитивно відобразилось на платоспроможності підприємств а також те, що з 1998 року запроваджено більш жорсткіший контроль за надходженням коштів, сплата на рівні 87 % не є задовільною. 
Як це видно з табл. А3 додатку А фактично сплачені підприємствами збори за забруднення навколишньої природного середовища за період 1998-2002 роки складали 37,117 % від поточних витрат підприємств, організацій, установ на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення в 1998 році і 63,73 % у 2002 році. Особливо показовий 2002 рік, коли сума сплачених платежів за забруднення навколишнього середовища збільшилася в порівнянні з 1998 роком у 3 рази, а сума поточних витрат підприємств, організацій, установ на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення збільшилася в порівнянні з 1998 роком тільки в 1,6 рази [117].
Тобто, можна припустити, що суб’єктам господарювання простіше сплатити збори за забруднення навколишнього середовища, а не піклуватися про ремонт основних засобів природоохоронного призначення, не говорячи вже про введення в експлуатацію нових.
Звичайно протягом останніх років здійснювались спроби щодо підвищення ефективності економічного механізму екологічного регулювання. Проте багато з них важко оцінити однозначно. Наприклад, у 1998 році були змінені проценти надходження збору за забруднення НПС, що відображено у табл.2.2.
З одного боку централізація коштів спрощує процес їх використання, вирішується проблема розпорошеності коштів, але таким чином у підприємств (переважно дрібних та середніх) зникає стимул до перерахування коштів до обласного і державного бюджетів. Ці кошти до них майже не повертаються, так як через дефіцит бюджетних коштів існують інші пріоритети державного витрачання коштів. Більш дієвим було б застосування системи заліку в рахунок збору тих коштів, які підприємство - забруднювач витратило на природоохоронні заходи. 
Таблиця 2.2
Розподіл збору за забруднення НПС за бюджетними рівнями [47]
	Розподіл по бюджетах до 1998 року, %	Розподіл по бюджетах встановлений з 1998 року, %	
Державний бюджет	10	30	
Обласний бюджет	20	50	
Місцевий бюджет	70	20	

В 90-ті роки ХХ сторіччя та на початку ХХІ сторіччя в країнах з ринковою економікою суттєво зросла роль економічних інструментів природоохоронної діяльності в процесі прийняття управлінських і державних рішень. Характерною особливістю сучасної закордонної практики екологічного регулювання господарської діяльності є набуття податковими інструментами якості пріоритетних інструментів екологічного регулювання. Наприклад, у промислово розвитих країнах частка екологічних податків у цілому від загальної суми оподатковування юридичних і фізичних осіб складає: у США-3,2, у Франції - 4,92%, Японії - 5,49%, Німеччині-6,12%, Швеції - 6,34%, у Великобританії - 8,23%. Важливим аспектом, що характеризує дієвість екологічного оподаткування є не лише зростання їх питомої ваги, але і досягнуті зміни у поведінці суб’єктів господарювання, а саме, відмова від екологічно шкідливих товарів і видів діяльності [16, с. 8].
Вважаємо, що головний зміст екологічного оподаткування повинен полягати у стримуванні розвитку екодеструктивної господарської діяльності і стимулюванні діяльності екологічно орієнтованих суб’єктів господарювання. 
Податки, пов’язані з охороною навколишнього середовища, - це обов’язковий некомпенсований платіж на користь держави, яким обкладаються особливо значимі для охорони навколишнього середовища об’єкти оподаткування [16, с. 10]. Екологічний податок на продукт - це податок, яким обкладається продукція, яка в один із періодів життєвого циклу забруднює НПС, наприклад, податок на товари, які створюють тверді побутові відходи [16, с. 12]. 
Метою екологічних податків є грошова компенсація зовнішніх ефектів виробництва або споживання, вплив яких на сторонніх осіб (які не є ні продавцями, ні покупцями) не відображається в ціні цих товарів та послуг. Екологічний податок має стимулювати мінімізацію витрат та максимізацію доходів виробника у поєднанні з досягненням екологічної мети [62, с. 162]. 
На основі узагальнення існуючих оцінок вітчизняного та зарубіжного досвіду застосування екологічних податків пропонуємо таку характеристику очікуваних ефектів від застосування екологічних податків та проблем їх практичного впровадження, що наведена у табл.2.3.

Таблиця 2.3
Ефективність застосування екологічних податків та проблеми їх практичної реалізації [16, 62]
Вид податку	Ефект	Проблеми та недоліки	
Екологічний податок на продукт

	- витіснення з ринку екологічно “брудної” продукції,
- сплата споживачами непрямого податку за використання екологічно “брудної” продукції,
- створення “повторних інвестицій доходів” для фінансового стимулювання скорочення забруднення за оподатковуваними видами екологічно “брудної” продукції,
	- загроза перетворення на засіб збільшення платежів до бюджету, в разі відсутності законодавчого забезпечення та контролю за використанням коштів від екологічного податку на продукт на екологічні програми,
- труднощі з визначенням бази та об’єкту оподаткування, 
- встановлення оптимального рівня податкового навантаження на суб’єктів господарювання – забруднювачів	
Екологічний податок на викиди та скиди (на забруднення)	- зменшення емісії викидів та скидів,
- стимулювання екологічно орієнтованих технологій та раціонального використання природних ресурсів,
- зниження в перспективі витрат на контроль за забрудненням	- складність вимірювання та моніторингу обсягів і змісту викидів та скидів, що спричиняє труднощі з визначенням бази оподаткування,
- методологічні труднощі обчислення екологічної шкоди і ставок податку, 
- не завжди існує  можливість встановити чіткий взаємозв’язок  між процесом забруднення і шкідливим впливом на довкілля	

При вирішенні питання щодо вибору об’єкта екологічного оподаткування (рівень забруднення, кількість ресурсів, обсяг кінцевої продукції) необхідно враховувати чи забезпечується легкість управління та певне стимулювання зниження негативного антропогенного навантаження на довкілля.
Існують такі пропозиції щодо удосконалення екологічного оподаткування: у випадках, коли виникають проблеми з оподаткуванням викидів чи скидів необхідно запроваджувати платежі на певні види ресурсів, які використовуються підприємствами-забруднювачами у виробничому процесі, відповідно до потенціалу ресурсу щодо генерування викидів, скидів, відходів; поєднання екологічних податків на забруднення з екологічними податками на продукт; відмова від практики фіскального характеру екологічних податків [62, с. 174]. 
З метою сприяння “позеленінню” бюджетно - податкової системи на регіональному рівні пропонуємо такі заходи : 
- надання органам місцевого самоврядування повноважень щодо запровадження місцевих податків, об’єктами оподаткування, яких є чинники найгостріших регіональних екологічних проблем, з умовою дотримання принципу цільового використання коштів, що формуються за рахунок таких податків на вирішення відповідних екологічних проблем, 
- встановлення цивільного екологічного податку щодо громадян з високим рівнем доходів, 
- встановлення фіксованого проценту від суми податкових надходжень до місцевих бюджетів, який спрямовується на вирішення найактуальніших регіональних екологічних проблем,
- цільове спрямування фіксованого проценту від податкових надходжень до Державного та місцевих бюджетів на фінансове стимулювання екологічно спрямованих суб’єктів господарювання.
Стимулювання екологічно орієнтованої діяльності суб’єктів господарювання потребує також застосування пільгових податкових інструментів. Основні види податкових пільг - зменшення податкових ставок; звільнення від податків; включення в собівартість продукції витрат екологічного характеру, не пов’язаних безпосередньо з основним видом діяльності; формування режимів прискореної амортизації; інвестиційний податковий кредит і т. п. [66, с. 125].
Пропонуємо визначати доцільність надання податкових пільг за регіональним та галузевим принципами:
1.	За регіональним принципом в регіонах високої концентрації екодеструктивних чинників та в регіонах екологічної кризи суб’єктам господарювання, які в своїй діяльності спрямовані на подолання причин чи наслідків екодеструктивного впливу на НПС, пропонуємо надавати пільги у вигляді зменшення ставки податку на прибуток.
Розрахунок пільгової ставки податку на прибуток пропонуємо здійснювати таким чином:

Р ср пл  =Ф зд (П)- ПП/ ЗВ,                                                                                     (2.1)

ПП =Ф зд (П) -   Р ср пл * ЗВ,                                                                                (2.2)

Спп = ПП/  П                                                                                                        (2.3)

де Р ср пл - чиста рентабельність, яку планує підприємство, але не вище середньо галузевої,
Ф зд (П)- фінансовий результат від звичайної діяльності (прибуток),
ПП- сума податку на прибуток,
ЗВ –загальні витрати,
П- прибуток

2.	За галузевим принципом, якщо суб’єкт господарювання здійснює ЕСГД в галузі, яка характеризується високим ступенем екодеструктивного впливу на НПС, то пропонуємо надавати суб’єкту господарювання пільги у вигляді прискореної амортизації та включення в собівартість продукції витрат екологічного характеру, не пов’язаних безпосередньо з основним видом діяльності. До того ж пропонуємо надавати право екологічно спрямованим суб’єктам господарювання самостійно обирати режим прискореної амортизації, або ж обирати пільгу у вигляді включення в собівартість продукції витрат екологічного характеру.
Незалежно від регіональної та галузевої належності ЕССГ пропонуємо у випадку, коли суб’єкт господарювання протягом 5 років систематично зменшує обсяги забруднень чи планує здійснювати природоохоронні заходи спрямовані на зменшення обсягів забруднень необхідно надавати пільги зі сплати екологічних зборів. Для цього пропонуємо: 1) визначити, який з видів забруднень, які здійснює підприємство є найнебезпечнішим, яка тенденція його здійснення протягом останніх 5-ти років (приріст, зменшення), 2) які природоохоронні заходи планує здійснювати суб’єкт господарювання і який заплановано екологічний ефект, 3) при розрахунку пільгових ставок за екологічними зборами використовувати наведений нижче алгоритм розрахунку.
Щодо зменшення ставок за екологічними платежами, то для суб’єктів господарювання, які протягом 5-ти років систематично зменшують обсяги забруднень можна запропонувати такий спосіб обґрунтування зменшення суми екологічних платежів, а відповідно ставок за ними. Якщо підприємство здійснює забруднення в межах лімітів, то порядок розрахунку такий:

ЧП ез –ЕЗ/В ез +ЕЗ = Р ср пл ,                                                                                 (2.4)

ЧП ез –ЕЗ= (В ез +ЕЗ )*Р ср пл,                                                                              (2.5)

ЧП ез –ЕЗ =Р ср пл *В ез + Р ср пл *ЕЗ,                                                                    (2.6)

ЧП ез - Р ср пл*Вез=ЕЗ * (1+Р ср пл),                                                                      (2.7)

ЕЗ= ЧП ез- Р ср пл *В ез / (1+Р ср пл )                                                                      (2.8)

де ЧП ез –чистий прибуток без вирахування екологічних зборів,
ЕЗ- екологічні збори,
В ез- витрати без вирахування екологічних зборів,
Р ср пл- чиста рентабельність, яку планує підприємство, але не вище середньо галузевої.

Виходячи з цієї суми і того, що екологічні платежі розраховуються виходячи з обсягу забруднень, ставок за забруднення і коригуючих коефіцієнтів, можна зменшити суму екологічних платежів зменшивши ставки до відповідних значень, якщо підприємство протягом 5 років здійснювало забруднення в межах лімітів, і планує спрямувати кошти на природоохоронні заходи.
Економія коштів, яка утворюється внаслідок надання пільг за ставками екологічних платежів повинна забезпечувати підприємству покриття екологічних витрат та забезпечення рівня рентабельності, який був у підприємства до здійснення заходів щодо подолання екодеструктивного впливу на навколишнє середовище, що свідчить про те, що подібний підхід виправдовує себе щодо підприємств- значних забруднювачів НПС. Слід також обумовити строки на які підприємству надається пільга по ставкам плати за забруднення. Для контролю ефективності здійснення природоохоронних заходів пропонуємо застосовувати такий принцип:

,
де х-початкові (до здійснення природоохоронних заходів) обсяги забруднень,
y- ставки платежів за забруднення,
z- обсяги забруднень після здійснення природоохоронних заходів.
k- пільгові ставки платежів за забруднення.

Головне те, що обирати форму економічного стимулювання: податкові пільги чи бюджетне фінансування,- повинні самі суб’єкти господарювання а також здійснювати запити і нести відповідальність за використання бюджетних коштів чи коштів, які акумульовані за рахунок податкових пільг. Період надання податкових пільг чи бюджетних коштів для екологічно спрямованих суб’єктів господарювання може бути в середньому не більше 5 років, у випадку ж потреби у більш довгостроковому фінансуванні необхідне обґрунтування цієї потреби у бізнес-плані даного суб’єкта господарювання.
У багатьох країнах фінансовими проблемами розвитку ЕСГД займаються екологічні фонди. З початку 80-х років в системах державного управління багатьох країн світу почали створюватися грошові фонди екологічного призначення – спеціальні екологічні фонди. Для здійснення державної екологічної політики були залучені механізми позабюджетного фінансування. За економічних умов, які притаманні більшості постсоціалістичних країн, існує проблема обмеженості бюджетних коштів що сприяє запровадженню механізмів позабюджетного фінансування природоохоронної діяльності.
Головною метою формування позабюджетних екологічних фондів є створення незалежного від державного бюджету централізованого джерела фінансування природоохоронних потреб. Ці фонди створюються як підтримуюча фінансова структура, яка повинна доповнювати державні витрати на екологічні цілі. Діяльність екологічних фондів має бути спрямована на поліпшення якості НПС та фінансове сприяння впровадженню екологічної політики в державі [61, с.274].
Нині в Україні створені і діють Державний та місцеві цільові екологічні фонди. Законодавчою основою для формування і функціонування фондів охорони НПС став Закон України “Про охорону НПС” від 25 червня 1991 року.
Практично головним джерелом формування фондів охорони НПС є збір за забруднення навколишнього природного средовища. 
У 1998 році Державний фонд було включено до складу Державного бюджету України, а місцеві фонди – до складу відповідних місцевих бюджетів.
Фонди охорони НПС в Україні не мають достатніх для ефективної діяльності кількістю коштів і їх внесок у фінансування природоохоронних заходів незначний. 
З таблиці А 4 додатку А видно, що частка витрат Державного фонду охорони НПС у загальних витратах на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення протягом 1998-2002 р.р була дуже незначною. Щодо витрат місцевих фондів охорони НПС, то їх частка у загальних витратах на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення протягом 1998–2002 рр. зменшилась з 1,93% у 1998 році до 0,75% у 2002 році. Дані, представлені у додатку Е, свідчать, що поточні витрати фондів охорони навколишнього середовища протягом 1998–2002 рр. зросли незначно, але їх частка в загальній сумі поточних витрат на природоохоронні заходи має тенденцію до зменшення. 
Підвищення ефективності екологічних фондів можливе за умов забезпечення прозорості їх фінансової діяльності та цільового використання коштів.
В якості додаткового фінансового джерела місцевих фондів охорони НПС пропонуємо залучати благодійні кошти на умовах сприяння обласними та районними держадміністраціями та місцевими радами створенню позитивного іміджу суб’єктів господарювання, які здійснюють подібні внески, (безкоштовна реклама в ЗМІ, інформація на регіональному телебаченні і т.п.). Звичайно, для того щоб здійснити благодійний внесок сам суб’єкт господарювання у своїй діяльності повинен не порушувати норми екологічного законодавства.
У рамках екологічних фондів варто виділити цільові кошти для розвитку ЕСГД. Ці кошти повинні бути доступні екологічно зорієнтованими у своїй діяльності суб’єктам господарювання, однак необхідне проведення регулярного моніторингу їх діяльності, що дозволить уникнути нецільового і неефективного використання цих коштів.
Для підвищення ефективності діяльності вітчизняних екологічних фондів слід скористатися зарубіжним досвідом щодо використання коштів екологічних фондів: 1) перехід від грантів до кредитів; 2) участь екологічних фондів у пайовому фінансуванні природоохоронних проектів; 3) запровадження системи заліку в рахунок платежів за забруднення коштів, які витрачені суб’єктами господарювання на природоохоронні заходи; 4) здійснення пільгового кредитування суб’єктів господарювання, які за період кредитування знижують або стабілізують надходження шкідливих речовин до навколишнього середовища і здійснюють заходи щодо запровадження екобезпечної господарської діяльності (в такому випадку надані в кредит суб’єкту господарювання кошти слід вважати використаними і до фонду вони не повертаються), якщо ж пільгову умову не виконано, то після закінчення строку кредитування суму кредиту слід повернути до екологічного фонду; 5) застосування різних форм субсидій [17, с. 59-62], [78, с. 370-371].
Існують такі підходи до визначення субсидій:
1)	субсидія - цільова незворотна допомога в грошовій чи натуральній формі, яка надається за рахунок коштів державного бюджету або спеціальних державних і недержавних фондів економічним суб’єктам, [66, с.129]
2)	субсидія- передача коштів на пільгових умовах, тобто таких, які більш прийнятні за ті, які існують на фінансовому ринку, можуть надаватися за допомогою таких інструментів, як дотації, дотації по сплаті банківських відсотків, прямі власні позики, позики фінансових посередників, гарантії позик і т.д. [61, с. 276-277]
Виходячи з принципу зворотності пільгового фінансування можна сформулювати класифікацію субсидій, які можуть надавати екологічні фонди на екологічні цілі, як це показано на рис. 2.2:

Субсидії на екологічні цілі

Незворотні субсидії 

Зворотні субсидії (позикового характеру)

Адресні (прямі) субсидії

Дотації на відсоткові платежі

Прямі позики

Дотації 

Безвідсоткові позики

Низьковідсоткові
позики

Позичкова гарантія

Рис. 2.2. Класифікація субсидій на екологічні цілі

В умовах, коли фінансова база вітчизняних екологічних фондів незначна; досить часто кошти екофондів використовуються не за цільовим призначенням; економічний інструментарій екологічного регулювання господарської діяльності, який набув практичного застосування у вітчизняній практиці, дуже обмежений, доцільними є такі заходи щодо забезпечення цільового використання коштів, які формуються за рахунок нарахування зборів за забруднення НПС (рис.2.3).

Залік коштів, які витрачаються на розвиток екологічно спрямованої господарської діяльності в рахунок сплати екологічних зборів до місцевих фондів охорони НПС

Зменшення % перерахування екологічних зборів до Державного фонду охорони НПС на користь місцевих фондів охорони НПС 

Зменшення ставок екологічних платежів для суб’єктів господарювання, які протягом 5-ти і більше років зменшують обсяги шкідливих викидів і скидів і досягають обсягів нижче лімітних (скиди, відходи)

Фінансове стимулювання екологічно спрямованої господарської діяльності

Рис. 2.3. Заходи щодо фінансового стимулювання ЕСГД.
З метою моніторингу цільового використання коштів, які субсидуються суб’єктам господарювання шляхом реалізації вищезазначених заходів (рис. 2.3) пропонуємо застосовувати реєстри суб’єктів господарювання, які здійснюють чи планують започаткування ЕСГД (додаток Б). Передбачається формування таких реєстрів на рівні місцевих громад з подальшим їх зведенням на рівні області у обласний реєстр екологічно спрямованих суб’єктів господарювання. В реєстрі вказується строк їх функціонування чи планова дата початку здійснення їх діяльності, вид діяльності, рівень їх чистої рентабельності протягом останніх 5 років, чиста рентабельність розрахункова (для новостворених суб’єктів господарювання), рівень їх чистої рентабельності планової, яка прийнятна для подальшого розвитку суб’єкта господарювання, висновок екоаудиту щодо обгрунтованості здійснення такої діяльності, пропозиції суб’єктів господарювання щодо виду фінансового стимулювання або податкових пільг та строку їх надання. Важливим пунктом реєстру має бути інформація щодо попередніх випадків отримання суб’єктом господарювання фінансової допомоги з Державного чи місцевого фондів охорони НПС та досягнутого економічного та екологічного ефекту. Для внесення до реєстру суб’єкти господарювання повинні подати еколого-економічне обґрунтування потреби в наданні фінансової допомоги чи податкових пільг. Доцільним є надання у обгрунтуванні, наприклад, такої інформації, яка надається у запиті про фінансування природоохоронних заходів із Державного бюджету: дотримання суб’єктом господарювання природоохоронного законодавства нарахована та сплачена сума збору за забруднення НПС за два попередні роки, сума штрафів та компенсації шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за два попередні роки, мета та головні завдання (перелік екологічних проблем, що будуть вирішені, та короткий зміст заходу), природоохоронний ефект (всі види природоохоронного ефекту, їх якісні та (або) кількісні характеристики), комплексність вирішення екологічних проблем (якісні та (або) кількісні характеристики щодо енерго- та ресурсозбереження), проектна документація (розробник, ким і коли затверджена, упроваджені технології: вітчизняна чи зарубіжна технологія; перебуває на стадії розробки, пілотного проекту чи апробована), джерела фінансування, термін реалізації заходу, термін окупності заходу [97, 72]. 
Таке обгрунтування аналізується фахівцями відповідних державних органів охорони НПС в залежності від виду ЕСГД, які виділяють найбільш пріоритетні напрями ЕСГД; фахівцями обласної державної адміністрації або ж місцевих рад (відповідно до джерела фінансування-обласного чи місцевого екофонду) надається інформація щодо фінансових можливостей місцевих фондів охорони НПС. В разі, якщо коштів місцевих бюджетів недостатньо для задоволення потреб фінансування ЕСГД, формуються пропозиції щодо заліку в рахунок перерахування збору за забруднення НПС та інших екологічних платежів до місцевих фондів, як це показано на рис. 2.4, та до Державного фонду охорони НПС коштів, які планується витратити на фінансування ЕСГД. 
Задля реалізації вищезазначених пропозицій необхідно задекларувати право місцевих органів влади приймати рішення щодо заліку в рахунок коштів, які повинні надходити до місцевих фондів охорони НПС від екологічних платежів, витрачання цих коштів на розвиток ЕСГД. Відповідно до Постанови про Державний фонд охорони НПС розроблено Порядок планування та фінансування природоохоронних заходів з Державного фонду охорони НПС, який затверджено наказом Мінекоресурсів від 21 травня 2002 року № 189 [97, 72]. Згідно цього порядку підставою розгляду питання щодо включення природоохоронних заходів до проекту переліку є запити про фінансування природоохоронних заходів із Державного бюджету. Доцільно на основі цих запитів надати право місцевим органам влади у співробітництві з екологічними службами також обґрунтовувати величину зменшення проценту відрахування екологічних платежів до Державного фонду та до місцевих фондів охорони НПС. Це сприятиме вирішенню об’єктивно існуючої проблеми використання коштів, які надходять від зборів за забруднення НПС, на потреби неекологічного характеру. Тобто при такому підході забезпечується адресність на місцевому рівні фінансування заходів, які спрямовані на зменшення екодеструктивного впливу на НПС, до того ж вирішуються комплексно економічні та соціальні проблеми, а саме, сприяння розвитку екоінноваційної діяльності та забезпечення робочими місцями.

Суб’єкт господарювання, який здійснює чи започатковує екологічно спрямовану господарську діяльність

Еколого-економічне обгрунтування здійснення екологічно спрямованої діяльності, та запит щодо фінансування за рахунок заліку коштів, які спрямовуються на екологічно орієнтовану господарську діяльність в рахунок сплати екологічних платежів до місцевого фонду охорони НПС

Рішення щодо дозволу чи відмови конкретному суб’єкту господарювання у зменшенні суми екологічних платежів до місцевого фонду охорони НПС 

Відповідні державні органи охорони НПС: еколого-економічний аналіз обґрунтування та запиту. 
Обласна державна адміністрація, органи місцевого самоврядування міст, сел, селищ: розробка проекту розпорядження про зменшення суми екологічних платежів, які повинні надходити до обласного чи відповідного місцевого фонду охорони НПС, у розмірі коштів, які витрачаються на розвиток екологічно спрямованої господарської діяльності

Місцеві ради: затвердження проекту розпорядження про зменшення суми екологічних платежів, які повинні надходити до місцевого фонду охорони НПС, у розмірі коштів, які витрачаються на розвиток екологічно спрямованої господарської діяльності

Державна податкова адміністрація

Рис. 2.4. Схема фінансування ЕСГД за рахунок зменшення суми екологічних платежів до місцевого фонду охорони НПС
Безумовно, якщо визнати пріоритетність і складність сучасних екологічних проблем, то відмовляти у бюджетному фінансуванні вирішення екологічних проблем суб’єктам господарювання не доцільно, але слід надати свободу вибору суб’єктам господарювання тієї форми відносин з бюджетом, яка буде для них більш прийнятною, тобто зменшення ставок збору за забруднення НПС, отримання пільг з оподаткування прибутку чи бюджетних субсидій. Здійснення бюджетного фінансування екологічних потреб має супроводжуватися жорстким контролем використання цих коштів саме в екологічних цілях. 
Сума бюджетного фінансування повинна забезпечувати підприємству покриття екологічних витрат та забезпечення рівня рентабельності, який був у підприємства до здійснення заходів щодо подолання екодеструктивного впливу на навколишнє середовище. 

2.2. Визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання екологічно спрямованої господарської діяльності

Таку галузь, як ЕСГД слід розглядати в двох аспектах. В вузькому розуміння вона представлена суб’єктами господарювання, які займаються виробництвом товарів екологічного призначення та наданням екологічних послуг. В широкому розумінні- це міжгалузевий комплекс, який об’єднує суб’єктів господарювання, які здійснюють виробництво екологічних товарів і надання екологічних послуг і суб’єктів і які забезпечують функціонування ринку екологічних товарів та послуг. В довгостроковому періоді вплив ЕСГД повинен створювати мультиплікаційний ефект. Розвиток цього міжгалузевого комплексу сприятиме збільшенню кількості робочих місць здійснюючи вплив на всі галузі економіки і забезпечуватиме їх екологізацію та наближення до екологічних вимог сталого розвитку. В Україні розвивається переважно ЕСГД спрямована на подолання наслідків екодеструктивного впливу господарської діяльності, яка забезпечує потенціал економічного розвитку країни. Актуальною є екологічна модернізація господарської діяльності традиційниж суб’єктів господарювання- забруднювачів та розвиток нових екологічно спрямованих суб’єктів господарювання, які за специфікою своєї діяльності мінімізують екодеструктивний вплив на навколишнє середовище. Закордонний досвід доводить, що екологічно орієнтований бізнес може бути не тільки дотаційною сферою економіки, а його розвиток може забезпечити в майбутньому надходження до бюджетів всіх рівнів. Для розвитку ЕСГД необхідне фінансове стимулювання. В зв’язку з цим виникає потреба пошуку нових джерел інвестування, зважаючи на те, що сама сфера ЕСГД знаходиться на початковому етапі розвитку, а здійснення бюджетного фінансування в необхідних для успішного розвитку ЕСГД обсягах за сучасної економічної ситуації в країні не можливе. Актуальним є залучення таких джерел фінансування, як пільгові кредити, фінансові ресурси екологічних фондів, кошти вітчизняних та зарубіжних інвесторів. Аналізуючи ці джерела слід зробити висновок, що за сучасних умов розраховувати на пільгове кредитування комерційними банками екологічно спрямованих суб’єктів господарювання можна за умов бюджетної компенсації коштів втрачених за рахунок пільгових пільгових кредитів чи надання податкових пільг комерційним банкам. Зважаючи на обмежену фінансову базу екологічних фондів здійснювати фінансування ЕСГД вони будуть здатні за умов реформування процесу перерозподілу коштів між Держбюджетом та регіональними фондами та розширення їх функціональних можливостей. В таких умовах першочерговим завданням є залучення коштів вітчизняних та зарубіжних інвесторів до розвитку ЕСГД. Для цього необхідним є розробленняє методики оцінки інвестиційної привабливості регіонів для розвитку ЕСГД, яка б дозволяла спираючись на дані офіційної статистики оцінити перспективи інвестування ЕСГД в конкретному регіоні. Наступним кроком у залученні коштів вітчизняних та зарубіжних інвесторів для інвестування ЕСГД є створення пільгових умов господарювання, що в умовах сучасної вітчизняної економіки найбільш реально здійснити шляхом надання податкових пільг. Для застосування податкових пільг щодо екологічно спрямованих суб’єктів господарювання пропонуємо викорстовувати результати розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіонів для розвитку ЕСГД. За результатами розрахунку такого рейтингу пропонуємо розподіл регіонів за такими групами: регіони- лідери, регіони базисні, регіони- аутсайдери. Принципи розполілу регіонів за зазначеними групами стають зрозумілими після викладення методики визначення рейтингу інвестиційної привабливості регіонів для розвитку ЕСГД, що наведена нижче.
Рейтинг інвестиційної привабливості регіону для розвитку ЕСГД слід здійснювати за такими напрямами: 1) інвестиційна привабливість регіону для розвитку господарської діяльності спрямованої на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання; 2) інвестиційна привабливість регіону для розвитку господарської діяльності спрямованої на створення екологічно чистих товарів; 3) інвестиційна привабливість регіону для розвитку господарської діяльності спрямованої на здійснення екологічних послуг, 4- інвестиційна привабливість регіону для розвитку господарської діяльності спрямованої на розвиток екотуризму.
Пропонуємо визначення рейтингу інвестиційної привабливості здійснювати в три етапи. На першому етапі - розрахунок показників, які оцінюють фактори, що впливають на інвестиційну привабливість регіону незалежно від виду ЕСГД (загальні показники) та визначення рейтингу за загальними показниками; на другому етапі - розрахунок показників, що оцінюють фактори, які є більш значущими для конкретних видів господарської діяльності (індивідуальні показники), та визначення рейтингу за індивідуальними показниками; на третьому етапі - визначення рангу регіону за рейтингом на основі загальних показників та індивідуальних. Алгоритм визначення рейтингової оцінки інвестиційної привабливості регіону для розвитку ЕСГД передбачає на етапі 1: 1.1 – розрахунок індикаторів потенціалу та ризику на основі аналітичних показників, які оцінюють фактори, що впливають на інвестиційну привабливість регіону незалежно від виду ЕСГД (загальні індикатори); 1.2 – розрахунок синтетичних показників потенціалу та ризику за загальними індикаторами (загальні синтетичні показники); 1.3 – розрахунок рейтингу інвестиційної привабливості за загальними синтетичними показниками. Індикатори інвестиційного потенціалу, що визначаються на основі аналітичних показників, які становлять складову загальнодержавного показника, розраховуються за формулою

Ііk=Зіk/Ззді,                                                                                                                 (2.9) 

де Зіk – значення і-го аналітичного показника k-го регіону;
 Ззді – загальнодержавне значення і-го аналітичного показника.

Індикатори інвестиційного потенціалу, що визначаються на основі аналітичних показників, які являють собою показники питомої ваги, темпу зростання чи тривалості економічних явищ, розраховуються за формулою

Ііk=(Зіk-Ззді)/Ззді,                                                                                                      (2.10)

де Зіk – значення і-го аналітичного показника k-го регіону; 
Ззді – середнє по країні значення і-го аналітичного показника.

Синтетичні показники інвестиційного потенціалу розраховуються за формулою

Пз.пj =Ііk ,                                                                                                                                                                     (2.11)

де Пз.пj – j- й синтетичний загальний показник потенціалу;
 Ііk – і-й індикатор k-го регіону, що розрахований на основі аналітичних показників, які характеризують інвестиційний потенціал;
 n – кількість індикаторів.

Значимість показників врахована виходячи з запропонованої Бланком методики оцінки інвестиційної привабливості регіону. У відповідності до цієї методики рівень загальноекономічного розвитку має значимість 35%, рівень розвитку інвестиційної інфраструктури- 15%, демографічна характеристика регіону-15%, рівень розвитку ринкових відносин і комерційної інфраструктури-25%, рівень криміногенних, екологічних і інших ризиків-10% [6]. 
1.	Рівень загальноекономічного розвитку регіону- вивчає потенційну потребу у обсягах інвестування, можливість формування інвестиційних ресурсів за рахунок власних коштів, сукупну ємність регіонального ринку.
2.	Рівень розвитку інвестиційної інфраструктури регіону- включає вивчення можливості швидкої реалізації інвестиційних проектів.
3.	Демографічна характеристика регіону- визначає потенційний обсяг попиту населення на споживчі товари і послуги, а також можливості залучення кваліфікованої робочої сили.
4.	Рівень розвитку ринкових відносин і комерційної інфраструктури регіону- передбачає вивчення ставлення місцевих органів влади до розвитку ринкових реформ і створення відповідного підприємницького клімату.
5.	Рівень криміногенних, екологічних і інших ризиків- вивчає ступінь безпеки інвестиційної і виробничої діяльності в регіоні.
Індикатори та синтетичні показники інвестиційного ризику обчислюються за формулами, аналогічними формулам (2-4).
Рейтинг інвестиційної привабливості за загальними синтетичними показниками розраховується за формулою

RІПзаг=Пз.пj*αзj –Пз.рm*βзm,                                                                         (2.12)                                                

де RІпзаг – рейтинг інвестиційної привабливості регіону для здійснення певного виду ЕСГД за загальними синтетичними показниками;
 Пз.пj – j-й синтетичний загальний показник інвестиційного потенціалу; 
αзj – ваговий коефіцієнт j-го синтетичного загального показника інвестиційного потенціалу;
 Пз.рm – m-й синтетичний загальний показник інвестиційного ризику; 
βзm – ваговий коефіцієнт m- го синтетичного загального показника інвестиційного ризику;
 r – кількість синтетичних показників інвестиційного потенціалу; 
s – кількість синтетичних показників інвестиційного ризику. 

Регіони-лідери

Регіони-сублідери

Базисні регіони

Регіони- челенджери

Регіони-аутсайдери

5

10

15

20

25

Ранг регіону за RІПзаг

5

10

15

20

25

Ранг регіону за RІпінд

Етап 2 передбачає визначення рейтингу інвестиційної привабливості за індивідуальними синтетичними показниками (RІпінд) за формулами, аналогічними формулам (2.10-2.12). Етап 3 передбачає визначення рангу кожного регіону за рейтингом інвестиційної привабливості за загальними синтетичними показниками та за рейтингом інвестиційної привабливості за індивідуальними синтетичними показниками. При визначенні рангу застосовується такий принцип: чим більший   рейтинг інвестиційної привабливості, тим вищий ранг. За результатами визначення рангів регіону пропонується розподіл регіонів за такими групами: регіони - лідери, регіони – сублідери, базисні регіони, регіони – челенджери, регіони – аутсайдери. Принцип віднесення регіону до певної групи відображено на рис. 2.

Рис. 2.5. Розподіл регіонів за рейтингом інвестиційної привабливості ЕСГД

 Для розрахунку загальних синтетичних показників, що застосовуються при розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіону для розвитку господарської діяльності спрямованої на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання пропонуємо, виходячи з можливостей офіційної статистики, застосовувати аналітичні показники, перелік яких представлений у табл. 2.4.
Таблиця 2.4
Загальні показники рейтингу інвестиційної привабливості регіону для здійснення господарської діяльності спрямованої на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу суб’єктів господарювання [авторська розробка]
Синтетичні показники	Аналітичні показники	
Показники потенціалу	
1. Синтетичний показник загальноекономічного розвитку	- валовий регіональний продукт,
-рентабельність операційної діяльності підприємств	
2.	Синтетичний показник фінансово- кредитної сфери	- фінансовий результат від звичайної діяльності до оподаткування,
- вимоги за кредитами наданими в економіку	
3. Синтетичний показник розвитку ринкової інфраструктури	- кількість суб’єктів господарювання, які здійснюють фінансову діяльність, 
- кількість екологічних фондів	
4.	Синтетичний показник доступності робочої сили
	- рівень безробіття,
- навантаження на 1 вільне робоче місце,
- середня тривалість зареєстрованого безробіття	
5. Синтетичний показник людського капіталу	- кількість фахівців вищої кваліфікації, які зайняті в економіці України,
- кількість найманих працівників, які мають вищу освіту,
- кількість найманих працівників, які мають неповну та базову вищу освіту,
- підготовка (випуск) кваліфікованих робітників ПТУ,
- кількість робітників, що навчались новим професіям,
- кількість робітників, що підвищили кваліфікацію	
6. Синтетичний показник розвитку інфраструктури

	- експлуатаційна довжина залізничних колій загального користування,
- експлуатаційна довжина автомобільних доріг загального користування,
- щільність залізничних колій загального користування,
- щільність автомобільних доріг	
7. Синтетичний показник економічного механізму природокористування	- питома вага пред’явлених екологічних зборів у валовому регіональному продукті,
- темп росту пред’явлених екологічних зборів	
Показники ризику	
8. Синтетичний показник кримінального ризику та соціальної напруженості	-кількість зареєстрованих  злочинів,
- квартирна черга,
- кількість працівників, що працюють в умовах, які не відповідають санітарно- гігієнічним нормам	
9. Синтетичний показник фінансово- економічного ризику	- ставка проценту на фінансовому ринку з врахуванням інфляції,
- кількість підприємств, які одержали збиток,
- індекс інфляції	
Для розрахунку індивідуальних синтетичних показників, що застосовуються при розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіону для розвитку господарської діяльності спрямованої на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання пропонуємо, виходячи з можливостей офіційної статистики, застосовувати аналітичні показники, перелік яких представлений у табл. 2.5.

Таблиця 2.5
Індивідуальні показники рейтингу інвестиційної привабливості регіону для здійснення господарської діяльності спрямованої на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу суб’єктів господарювання [авторська розробка]
Синтетичні показники	Аналітичні показники	
Показники потенціалу	
1. Синтетичний сировинний показник
	- наявність відходів 1-3 класу небезпеки у спеціально відведених місцях та на території підприємств,
- наявність побутових відходів та вторинної сировини	
2. Синтетичний ресурсний показник
	- обсяги скидання забруднених зворотних вод у поверхневі водні об’єкти,
- обсяги викидів шкідливих речовин у атмосферне повітря від стаціонарних джерел та автотранспорту	
3. Синтетичний споживацький показник	- кількість підприємств, яким пред’явлено збори за забруднення НПС понад встановлені ліміти.
- кількість підприємств, яким пред’явлено відшкодування збитків та штрафів за порушення природоохоронного законодавства	
4. Синтетичний показник схильності суб’єктів господарювання до екоінноваційної діяльності	- кількість промислових підприємств, які застосовують нові прогресивні ресурсо-, енергозберігаючі та безвідходні технології,
- кількість впроваджених нових прогресивних ресурсо-, енергозберігаючих та безвідходних технологічних процесів,
- обсяг наукових та науково- технічних робіт виконаних власними силами організацій (підприємств)	
Показники ризику	
5. Синтетичний показник конкурентного ризику	- освоєно інвестицій в основний капітал на охорону НПС в % до попереднього року,
- % інвестицій в основний капітал на охорону НПС у загальному обсязі інвестицій в основний капітал,
- використано вторинної сировини в обсязі знов утвореної,
- знешкоджено відходів 1-3 класу небезпеки	

Для розрахунку індивідуальних синтетичних показників, що застосовуються при розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіону для розвитку екотуризму пропонуємо, виходячи з можливостей офіційної статистики, застосовувати аналітичні показники, перелік яких представлений у табл. 2.6.

Таблиця 2.6
Загальні показники рейтингу інвестиційної привабливості регіону для розвитку екотуризму [авторська розробка]
Синтетичні показники	Аналітичні показники	
Показники потенціалу
	
1. Синтетичний показник загальноекономічного розвитку	- валовий регіональний продукт,
- рентабельність операційної діяльності підприємств,
- доходи населення на 1 особу,	
2. Синтетичний показник фінансово- кредитної сфери
	- фінансовий результат від звичайної діяльності до оподаткування,
- вимоги за кредитами наданими в економіку	
3. Синтетичний показник розвитку ринкової інфраструктури
	- кількість суб’єктів господарювання, які здійснюють фінансову діяльність, 
- кількість екологічних фондів	
4. Синтетичний показник доступності робочої сили	- навантаження на 1 вільне робоче місце	
5. Синтетичний показник людського капіталу	- кількість фахівців вищої кваліфікації, які зайняті в економіці України,
- кількість найманих працівників, які мають вищу освіту,
- кількість найманих працівників, які мають неповну та базову вищу освіту,
- підготовка (випуск) кваліфікованих робітників ПТУ,
- кількість робітників, що навчались новим професіям,
- кількість робітників, що підвищили кваліфікацію	
6. Синтетичний показник розвитку інфраструктури

	- експлуатаційна довжина залізничних колій загального користування,
- експлуатаційна довжина автомобільних доріг загального користування,
- щільність залізничних колій загального користування,
- щільність автомобільних доріг загального користування	
Показники ризику	
7. Синтетичний показник кримінального ризику та соціальної напруженості	- кількість зареєстрованих  злочинів,
- квартирна черга,
- кількість працівників, що працюють в умовах, які не відповідають санітарно- гігієнічним нормам	
Продовження таблиці 2.6
8. Синтетичний показник економічного механізму природокористування	- питома вага пред’явлених екологічних зборів у валовому регіональному продукті,
- темп росту пред’явлених екологічних зборів	
9. Синтетичний показник фінансово- економічного ризику	- ставка проценту на фінансовому ринку з врахуванням інфляції,
- кількість підприємств, які одержали збиток,
- індекс інфляції.
- рівень безробіття,
- середня тривалість безробіття	

З табл. 2.4-2.7 видно, що в залежності від виду ЕСГД як потенційного напряму інвестування слід по-різному трактувати деякі з загальних та індивідуальних показників. 
Таблиця 2.7
Індивідуальні показники рейтингу інвестиційної привабливості регіону для розвитку екотуризму [авторська розробка]
Синтетичні показники	Аналітичні показники	
Показники потенціалу	

1. Синтетичний показник розвитку туристичної інфраструктури	
- кількість закладів культури та мистецтва,
- кількість готелів та місць короткотермінового проживання,
- кількість структурних підрозділів сфери сервісу у готелях та інших місцях короткотермінового проживання,
- обсяг реалізованих послуг туристичних агентств та бюро подорожей	
Показники ризику	
1. Синтетичний показник конкурентного ризику	- кількість санаторіїв та пансіонатів з лікуванням,
- кількість будинків відпочинку та пансіонатів,
- кількість дитячих оздоровчих таборів	
2. Синтетичний показник екодеструктивного впливу на НПС	- наявність відходів 1-3 класу небезпеки у спеціально відведених місцях та на території підприємств,
- обсяги скидання забруднених зворотних вод у поверхневі водні об’єкти,
- обсяги викидів шкідливих речовин у атмосферне повітря від стаціонарних джерел та автотранспорту	

Наприклад, більше за загальнодержавне значення рівня безробіття в регіоні є позитивним фактором для розвитку такого виду ЕСГД, як господарська діяльність спрямована на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання, але негативно впливає на розвиток екотуризму.
В такому ж сенсі слід розглядати середню тривалість безробіття. Для розвитку ЕСГД в сфері екотуризму та виробництва екологічно чистих товарів більше за загальнодержавне значення рівня безробіття та тривалості безробіття в регіоні є негативним фактором для розвитку зазначених видів ЕСГД, так як зменшує сукупний платоспроможний попит населення в регіоні. Також синтетичний показник економічного механізму природокористування розглядається як показник потенціалу при визначенні рейтингу інвестиційної привабливості регіону для здійснення господарської діяльності спрямованої на усунення причин та наслідків екодеструктивного впливу інших суб’єктів господарювання, а при розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіону для розвитку екотуризму- як показник ризику.
Результати визначення рейтингу інвестиційної привабливості регіону для здійснення ЕСГД можуть бути використані як екологічно спрямованими суб’єктами господарювання для визначенні пріоритетного напряму інвестування, при обгрунтування потреби у отриманні певного виду пільг, так і органами місцевого самоврядування при визначенні доцільності застосування економічних інструментів стимулювання щодо певних видів ЕСГД.
Перспективними інструментами стимулювання інноваційної та інвестиційної екологічно спрямованої активності суб’єктів господарювання є податкові інструменти. Традиційними пільговими податковими інструментами є зменшення бази або об’єкта оподаткування з використанням прямих та опосередкованих методів стимулювання. Прикладом прямого методу є зменшення оподатковуваного прибутку на суму, що є еквівалентною раніше визначеній частці від вартості придбаного екологічного устаткування; опосередкованого-стимулювання за рахунок прискореної амортизації основних фондів породжують гроші [16, с.13-14]. 
Зважаючи на те, що податкові пільги як інструмент економічного стимулювання ЕСГД задекларовані у вітчизняному законодавстві, пропонуємо усунути протиріччя в законодавстві, які перешкоджають практичному впровадженню зазначених інструментів, зокрема, неузгодженість із відповідними статтями законів, норми яких є пріоритетними для виконання.
 За умови вирішення вищезазначеної проблеми, пропонуємо застосовувати результати визначення рейтингу інвестиційної привабливості регіону для здійснення ЕСГД при визначенні виду податкових пільг за податком на прибуток, як це показано у табл.2.8. 

Таблиця 2.8
Податкові інструменти стимулювання ЕСГД (за податком на прибуток) відповідно до розподілу регіонів за рейтингом інвестиційної привабливості [авторська розробка]
Вид податкових пільг	Тип регіонів	
	лідери	сублідери	базисні	челенджери	аутсайдери	
Інвестиційна податкова знижка, що визначається за прирістним методом			*	*	*	
Інвестиційна податкова знижка, що визначається за об’ємним  методом			*п	*п	*	
Інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом	*п	*	*п	*	*	
Інвестиційний податковий кредит, що визначається за об’ємним  методом		*п		*п	*п	
Звільнення від сплати податку на прибуток протягом економічно обґрунтованого строку					*п	
*- доцільний податковий інструмент стимулювання;
*п- пріоритетний доцільний інструмент стимулювання		

Для регіонів, які є лідерами за інвестиційною привабливістю здійснення ЕСГД, пропонуємо застосовувати в якості пріоритетного інструмента стимулювання за податком на прибуток інвестиційну податкову знижку, що визначається за прирістним методом, згідно з яким підприємство отримує пільгу в разі досягнення приросту інвестиційних витрат підприємства порівняно з попереднім або базовим періодом. Для регіонів- сублідерів пріоритетним інструментом стимулювання за податком на прибуток вважаємо інвестиційну податкову знижку, що визначається за об’ємним  методом, який передбачає визначення суми пільги як частки від обсягу здійснених інвестиційних витрат, тобто приріст інвестиційних витрат не є обов’язковою умовою надання пільги. Для базисних регіонів пріоритетним інструментом стимулювання з податку на прибуток може бути інвестиційна податкова знижка, що визначається за об’ємним методом, а у разі приросту інвестиційних витрат- інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом. Податковий кредит надає більш відчутнішу пільгу інвесторові, так як вираховується безпосередньо із суми податку на прибуток, на відміну від податкової знижки, яка скорочує базу оподаткування, але податковий кредит передбачає наступну компенсацію відстрочених сум у вигляді додаткових надходжень податку в результаті загального зростання прибутку. Для регіонів-челенджерів зважаючи на те, що вони поступаються базисним регіонам за рангом регіону за RІпінд та за RІзаг, вважаємо доцільним  надавати перевагу інвестиційними податковим знижкам та кредитам, надання яких не передбачає обов’язкового приросту обсягу інвестицій. Для регіонів- аутсайдерів пропонуємо надавати перевагу тим видам пільг за податком на прибуток, які є найбільш відчутніші для інвесторів, тобто, інвестиційний податковий кредит, що визначається за об’ємним  методом та звільнення від сплати податку на прибуток протягом економічно обґрунтованого строку (слід зазначити, що звільнення від сплати податку на прибуток, повинне передбачати певні гарантії щодо досягнення екологічного ефекту).

2.3. Удосконалення економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні 

При удосконаленні економічного механізму ЕСГД в Україні необхідно проаналізувати екологічний стан та економічні умови кожного регіону і, виходячи з цього, визначити пріоритетні інструменти стимулювання розвитку ЕСГД у кожному регіоні, що дозволить реалізувати відразу кілька цілей. Особливість ЕСГД і полягає в тому, що виробництво виробів і надання послуг екологічного призначення дозволяє реалізувати відразу кілька видів цілей: 1) зменшення екологічного навантаження на навколишнє середовище, 2) заміщення матеріалоємних і енергоємних видів первинної переробки природних ресурсів виробництвом продукції кінцевого споживання, 3) вирішення проблеми забезпечення інвестиційними джерелами (вироби і послуги екологічного призначення - це товар, за який повинний розраховуватися споживач, а не природоохоронні вироби, придбання яких повинна субсидіювати держава), 4) підвищення конкурентноздатності вітчизняних товарів і послуг [138, с. 62]. А саме це необхідно в сучасних умовах обмеженості бюджетних коштів, високого ступеня екодеструктивного впливу на навколишнє середовище, необхідності екологічно спрямованої реструктуризації вітчизняної економіки. Багатоцільовий характер ефекту від здійснення ЕСГД - один з головних доказів необхідності її стимулювання. У такий спосіб будуть погоджені економічні й екологічні потреби кожного регіону і його жителів, з врахуванням того, що заявлені Україною наміри про перехід до стійкого розвитку вимагають здійснення гармонізації продуктивних сил і забезпечення рівноваги між потенціалом природи і потребами людей на сучасному етапі і в майбутньому.
Для загального висновку щодо регіональних економічних й екологічних умов можна застосувати показник комплексної оцінки еколого-економічного стану регіональної економіки, який побудований на основі індикаторів економічного розвитку та екологічного стану регіону. Для всіх індикаторів, підвищення яких є позитивним явищем, їх значення розраховується за формулою:

Іік= (Зік -Зсер)/Зсер                                                                                                (2.13)

де Зік- значення і-го аналітичного показника к-го регіону,	
Зсер- значення і-го аналітичного показника, що склалося в середньому по країні.

Для всіх індикаторів, підвищення яких є негативним явищем, їх значення розраховується за формулою:

Іік= (Зсер -Зік)/Зсер                                                                                                (2.14)

де Зік- значення і-го аналітичного показника к-го регіону,	
Зсер- значення і-го аналітичного показника, що склалося в середньому по країні.

Показник комплексної оцінки еколого-економічного стану кожного конкретного регіону можна визначити як суму значень індикаторів економічного розвитку та екологічного стану регіону за такою формулою:

                                                                                                       (2.15)

де Іік  - значення і-го індикатора к-го регіону,
n - кількість індикаторів.

Індикатори розраховуються на основі аналітичних показників, що представлені у табл. 2.9.
Таблиця 2.9 
Аналітичні показники економічного розвитку та екологічного стану регіону [авторська розробка]
Найменування індикатора
	Формула розрахунку індикатора	Умовні позначення	
ВДВ у розрахунку на одну особу	ВДВ 1 о.= ВДВ/ КС	ВДВ- валова додана вартість, 
КС- кількість населення	
Доходи населення на одну особу	ДН1 о.=ГДн/КН	ГДн- грошові доходи населення,
КН-кількість населення	
Рівень безробіття	РБ= КБ/ ЧНе.а	КБ- кількість безробітних (за методологією МОП),
ЧНе.а- чисельність економічно активного населення	
Питома вага екологічних платежів у ВДВ	ЕП/ ВДВ	ЕП- екологічні платежі, 
ВДВ- валова додана вартість	
Частка вартості основних фондів природоохоронного призначення в загальній вартості основних фондів	ЧВОФпр.п = ВОФпр.п /ВОФ	ВОФпр.п –вартість основних фондів природоохоронного призначення, 
ВОФ- вартість основних фондів	
Частка суб’єктів господарювання, які застосовують ресурсозберігаючі, енергозберігаючі та безвідходні технології  в загальній кількості суб’єктів господарювання	ЧСГресурсозберіг., енергозберігю, безвідх. т.= КСГресурсозберіг., енергозберігю, безвідх. т/ КС	КСГресурсозберіг., енергозберігю, безвідх. т- кількість суб’єктів господарювання, які застосовують ресурсозберігаючі, енергозберігаючі та безвідходні технології,
КС- кількість суб’єктів господарювання	
Питома вага екологічних інвестицій у сумі екологічних платежів	ПВЕІ =ЕІ/ ЕП	ЕІ- екологічні інвестиції, 
ЕП- екологічні платежі	
Питома вага екологічних платежів у екологічних інвестиціях	ПВЕП= ЕП/ЕІ	ЕІ- екологічні інвестиції, 
ЕП- екологічні платежі	
Частка кредитів, які надані на здійснення природоохоронних заходів у загальній сумі наданих суб’єктам господарювання кредитів 	ЧКпр. з= СКпр. з/ СК	СКпр. з- сума кредитів, які надані на здійснення природоохоронних заходів, 
СК-  сума наданих кредитів	
Товари екологічного призначення у розрахунку на одну особу	ТЕП1 о.= ОВт.е.п./ КН	ОВт.е.п- обсяг виробництва товарів екологічного призначення, 
КН- кількість населення	
Товари екологічного призначення у розрахунку на 1 суб’єкт господарювання	ТЕП1 с.г.= ОВт.е.п/ КСГ	ОВт.е.п- обсяг виробництва товарів екологічного призначення, КС- кількість суб’єктів господарювання	

Позитивне значення показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіональної економіки свідчить про існування еколого-економічних передумов успішного розвитку ЕСГД. Негативне значення показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіональної економіки свідчить про існування проблем економічного чи екологічного характеру і потребує дослідження індикаторів, які мають негативне значення і прийняття на основі їх аналізу щодо доцільності, пріоритетних напрямів та виду економічного стимулювання ЕСГД в конкретному регіоні.
Щоб зробити висновки щодо показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону слід розглянути можливі варіанти його формування.  Для цього запропоновано позначити кількість індикаторів економічного розвитку регіону, які більші за нуль, як NІіk+екон, кількість індикаторів економічного розвитку регіону, які менші за нуль, – NІіk-екон; кількість індикаторів екологічного стану регіону, які більші за нуль, – NІіk+екол; кількість індикаторів екологічного стану, які менші за нуль, – NІіk-екол. 
 Можливі варіанти формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону представлені у табл.2.10. 

Таблиця 2.10
Варіанти формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону
Номер варіанта	Умови визначення варіанта	Номер варіанта	Умови визначення варіанта	
1 - й	        NІіk+екон >NІіk-екон ,
NІіk+екол>NІіk-екол	5 - й	           NІіk+екон =NІіk-екон ,
NІіk+екол<NІіk-екол	
2 - й	NІіk+екон >NІіk-екон ,
NІіk+екол<NІіk-екол	6 -й	            NІіk+екон >NІіk-екон ,
NІіk+екол=NІіk-екол	
3 - й	NІіk+екон <NІіk-екон ,
NІіk+екол>NІіk-екол	7 - й	           NІіk+екон <NІіk-екон ,
NІіk+екол=NІіk-екол	
4 - й	NІіk+екон =NІіk-екон ,
NІіk+екол>NІіk-екол	8 - й	           NІіk+екон <NІіk-екон,
NІіk+екол<NІіk-екол	
Існуюча система статистичного обліку дозволяє розрахувати індикатори за такими показниками: 1) ВДВ у розрахунку на одну особу, 2) доходи населення на одну особу, 3) рівень безробіття, 4) знос основних засобів, 5) питома вага екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій в основний капітал, 6) питома вага екологічних інвестицій у сумі екологічних платежів, 7) питома вага екологічних платежів у ВДВ. 
Пропонуємо визначати доцільність застосування економічних інструментів стимулювання ЕСГД в умовах певного регіону, виходячи з принципу застосування більш широкого кола пільгових інструментів щодо регіонів, для яких виконуються умови віднесення до 3, 5, 7, 8 варіантів формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону (табл. 2.11).

Таблиця 2.11
Пріоритетні економічні інструменти стимулювання ЕСГД відповідно до варіантів формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону
Номер варіанта	Економічний інструмент	

1 -й, 2 - й, 4 - й, 6 - й	- пільгове кредитування через систему регіонального фонду охорони НПС;
- пільгове оподаткування;
- лізинг екологічного обладнання та обладнання для здійснення ЕСГД	
3 - й,  5-й, 7 - й, 8 - й	- пільгове кредитування через систему регіонального фонду охорони НПС;
- пільгове кредитування з Державного фонду охорони НПС;
- пільгове оподаткування;
- фінансове стимулювання шляхом зменшення суми перерахування екологічних платежів до Державного бюджету; 
- лізинг екологічного обладнання та обладнання для здійснення ЕСГД;
- державні дотації на розвиток ЕСГД;
- субсидії з Державного бюджету на фінансування регіональних екологічних програм 	

Виходячи з запропонованого підходу до визначення пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД, слід зазначити, що всі вони прямо чи опосередковано пов’язані з пільговим фінансуванням ЕСГД.
В нових умовах господарювання слід відрізняти дві категорії державних екологічних витрат: фінансування державних екологічних завдань та фінансова допомога недержавному сектору економіки з охорони довкілля [61, с. 275]. 
Згідно ст 42 ЗУ “Про охорону НПС” джерелами фінансування природоохоронних заходів є: Державний бюджет України, республіканський бюджет Автономної Республіки Крим, місцеві бюджети, кошти підприємств, установ, організацій, кошти фондів охорони НПС, добровільні внески [48].
Конституція України декларує, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, збереження генофонду українського народу є обов’язком держави. Зважаючи на це основним джерелом фінансування екологічної політики має бути Державний бюджет. Починаючи з 2002 року у видатках бюджету за функціональною класифікацією формується розділ “Охорона НПС” (КФК 0500).
Статті 43, 44 Зу “Про охорону НПС” встановлюють збір за спеціальне використання природних ресурсів та збір за забруднення НПС. Згідно статті 46 того ж закону збори за використання природних ресурсів надходять до місцевих бюджетів, республіканського бюджету АРК та Державного бюджету України і спрямовуються на виконання робіт по відтворенню, підтриманню цих ресурсів у належному стані. Кошти від збору за забруднення НПС розподіляються між місцевими, обласними та республіканським АРК, а також Державним фондами охорони НПС. Таким чином, ці кошти в повному обсязі акумулюються у фондах охорони НПС різних рівнів [48]. 
Згідно статті 47 ЗУ “Про охорону НПС” Республіканський АРК та місцеві фонди охорони НПС утворюються у складі республіканського бюджету АРК та відповідного місцевого бюджету. Згідно цієї ж статті кошти місцевих, республіканського АРК і Державного фондів охорони НПС можуть використовуватися тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів. Проаналізуємо на прикладі даних 2004 року, як реалізуються на практиці задекларовані у законодавстві вимоги щодо використання коштів, які надходять до бюджетів різних рівнів від збору за спеціальне використання природних ресурсів та збору за забруднення НПС. Результати аналізу представлені у табл. 2.12 [74].

Таблиця 2.12
Нецільове використання коштів бюджетів різних рівнів, які акумульовані як збори за спеціальне використання природних ресурсів та за забруднення НПС у 2004 році [авторська розробка]
Вид
бюджету	Надійшло коштів (млн.грн.)	Використано по розділу “Охорона НПС”
(млн.грн)	Показники цільового використання	
	Збір за спеціальне використання природних ресурсів	Збір за забруднення НПС	Всього		Процент цільового використання	Процент нецільового використання	
Зведений	3383,8	319,4	703,2	1181,2	31,8	68,2	
Державний	1041,7	95,9	137,6	895,8	78,7	21,3	
Місцеві 	2342,2	223,5	565,7	285,4	11,12	88,88	

Таким чином, найбільший процент нецільового використання екоресурсних зборів характерний для місцевих бюджетів. З метою забезпечення цільового використання екоресурсних платежів, пропонуємо зробити процес розподілу місцевими радами коштів, які надходять від екоресурсних зборів, більш контрольованим громадськими організаціями, зокрема екологічними, та залучити інститути недержавного сектору економіки до співпраці з метою розвитку недержавного сектору природоохоронної та ресурсозберігаючої діяльності, зокрема ЕСГД. На регіональному рівні необхідно створити таку організаційно- економічну структуру, яка б поєднувала діяльність по виконанню державних екологічних завдань з створенням своєрідного “інкубатору” для становлення ЕСГД. Пропонуємо визначити таку організаційно- економічну структуру як Регіональний центр з координації та стимулювання ЕСГД (рис.2.5).

Рада регіонального центру з координації та стимулювання розвитку екологічно спрямованої господарської діяльності

Фінансовий підрозділ

Відділ цільового фінансування та кредитування екологічно спрямованої господарської діяльності

Відділ екологічного страхування

Відділ лізингових операцій

Аналітичний підрозділ

Відділ по співпраці з інвесторами

Відділ з обгрунтування економічного інструментарію

Відділ екологічного аудиту

Рис. 2.6. Організаційна структура Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД
Рада складається з представників місцевої Ради, як органу, який визначає порядок розподілу коштів місцевого фонду охорони НПС, представників державних органів з охорони НПС, представників фінансових інститутів, які співпрацюють з Регіональним Центром, представники громадських екологічних організацій.  
Пропонуємо такий перелік основних функцій Ради Центру в сфері фінансування та стимулювання ЕСГД: 1) розподіл зборів за використання природних ресурсів, які надходять до місцевих бюджетів (нині згідно ст. 46 ЗУ “Про охорону НПС” здійснюється Верховною Радою АРК, відповідними обласними, міськими Радами за поданням органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів); 2) розподіл зборів за забруднення НПС, що надходять до республіканського Автономної Рспубліки Крим та місцевих фондів охорони НПС ( нині у відповідності до ст. 47 ЗУ “Про охорону НПС” здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, міськими Радами за поданням органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів); 3) проведення конкурсів з метою відбору суб’єктів господарювання, які планують здійснити природоохоронні та ресурсозберігаючі заходи за рахунок цільового фінансування з місцевого бюджету на безповоротній основі; 4) проведення конкурсів з метою відбору суб’єктів господарювання, які планують здійснювати ЕСГД, для надання фінансової підтримки через механізм здешевлення кредитів комерційних банків; 5) подання запитів та обгрунтувань на застосування економічних інструментів, дія яких регулюється на державному рівні (наприклад, податкові пільги з податків, які сплачуються до Державного бюджету) до регіональних органів Мінприроди; 6) надання дозволів на залік в рахунок зборів за забруднення НПС (в тому обсязі, в якому вони надходять до місцевих фондів охорони НПС) тих коштів, які підприємство- природокористувач планує витратити на виконання природоохоронних заходів, 7) контроль діяльності відділів, що передбачає затвердження кошторису витрат на цільове фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів, який приймається до виконання відділом цільового фінансування природооохоронних та ресурсозберігаючих заходів, аналіз звітів про виконання кошторисів, затвердження перевірених на відповідність вимогам до оформлення та комплектності відділом кредитування ЕСГД запитів на компенсацію відсоткової ставки за залученими у банку кредитами на здійснення ЕСГД та документів, що додаються (копії установчих документів, свідоцтва про державну реєстрацію, довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; висновок відділу екологічного аудиту, кошторис витрат або затверджена в установленому порядку проектно-кошторисна документація; графік реалізації заходу; лист-підтвердження від банку-кредитора щодо готовності надання кредиту для здійснення даного природоохоронного заходу на компенсацію відсоткової ставки за залученими у банку кредитами на здійснення ЕСГД); надання згоди на право фінансового підрозділу виступати в ролі співзасновника екологічного банку, екологічної, лізингової компанії і т. п.
Основні функції відділу цільового фінансування природооохоронних  ресурсозберігаючих заходів і та кредитування ЕСГД: 1) акумуляція коштів (кошти місцевого фонду охорони НПС та кошти, які надходять до місцеого бюджету від збору за спеціальне використання природних ресурсів) в банку, надання банку всієї необхідної інформації, серед якої установчий договір, якщо Рада Центру надала згоду на право фінансового підрозділу бути співзасновником банку (пропонується використовувати кошти місцевого фонду охорони НПС на фінансування запитів на виконання природоохоронних заходів, а кошти, які надходять від збору за спеціальне використання природних ресурсів на здешевлення кредитів); 2) формування звітів про виконання кошторису витрат на цільове фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів; 3) перевірка на відповідність вимогам до оформлення та комплектності запитів фінансування ЕСГД із місцевого бюджету на безповоротній основі та документів, що додаються; 4) перевірка на відповідність вимогам до оформлення та комплектності запитів на залік в рахунок зборів за забруднення НПС тих коштів, які підприємство- природокористувач планує витратити на виконання природоохоронних заходів; 5) видача дозволів суб’єктам господарювання на отримання пільгових кредитів на основі витягів з протоколів рішення конкурсної комісії Ради Центру, яка здійснює відбір юридичних осіб усіх форм власності, які планують здійснювати ЕСГД, для надання фінансової підтримки через механізм здешевлення кредитів комерційних банків; 6)  інформування Ради Центру про прибуток, отриманий відповідно до засновницького договору, у випадку, якщо фінансовий підрозділ є співзасновником банку.
Основні функції відділу екологічного страхування: 1) ведення реєстру природокористувачів, які є джерелом підвищеного екологічного ризику; 2) надання інформації щодо реєстру природокористувачів, які є джерелом підвищеного екологічного ризику, страховій компанії, з якою Центр співпрацює чи його фінансовий підрозділ є співзасновником такої компанії; 3) прийняття звітів про діяльність від страхової компанії, яка здійснює екологічне страхування, аналіз їх та подача за вимогою Ради Центру звітів та аналітичних висновків і пропозицій щодо подальшого розвитку екологічного страхування, зокрема, добровільного.
Основні функції відділу екологічного аудиту: 1) відбір екологічних аудиторів для закупівлі послуг з проведення обов’язкового екологічного аудиту; 2) ведення реєстру об’єктів, які згідно ЗУ “Про екологічний аудит” № 1862-IV підлягають обов’язковому екологічному аудиту на замовлення виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (обовязковим екологічний аудит є щодо об’єктів або видів діяльності, які становлять підвищену екологічну небезпеку, відповідно до переліку, що затверджується Кабінетом міністрів України, у таких випадках: банкрутство; приватизація; передача в концесію об’єктів державної та комунальної власності; передача або придбання в державну чи комунальну власність; передача у довгострокову оренду об’єктів державної чи комунальної власності; створення на основі об’єктів державної та комунальної власності спільних підприємств; екологічне страхування об’єктів в інших випадках передбачених законом “Про екологічний аудит” № 1862-IV від 24.06.2004, Відомості Верховної Ради України, 2004, №45 [55]; 3) формування кошторису витрат на оплату послуг екологічних аудиторів з обов’язкового екологічного аудиту та подання його на розгляд і затвердження Ради Центру; 4) у випадку, якщо Рада Центру виступить у ролі засновника аудиторської компанії, надання послуг з добровільного екологічного аудиту, а також послуг з екологічного аудиту, необхідного для отримання пільгових кредитів екологічно спрямованим суб’єктам господарювання через механізм здешевлення кредитів комерційних банків (якщо Рада Центру виступить у ролі засновника аудиторської компанії, зменшуються поточні витрати на здійснення обов’язкового екологічного аудиту; надання послуг з добровільного екологічного аудиту сприяє збільшенню фінансової бази Центру за рахунок прибутку від такої діяльності); 5) формування звітів про аудиторську діяльність відділу екологічного аудиту та надання їх на розгляд Ради Центру.
Основні функції відділ по співпраці з інвесторами: 1) виконання платних послуг з оцінки інвестиційної привабливості регіону для здійснення конкретного виду ЕСГД, що передбачає спвіпрацю з регіональним органом державної статистики; 2) співпраця з відділом з обгрунтування економічного інструментарію з метою визначення та обгрунтування необхідності застосування економічних інструментів стимулюючого характеру щодо розвитку ЕСГД; 3) формування звітів про діяльність відділу по співпраці з інвесторами та надання їх на розгляд Ради Центру.
Основні функції відділу лізингових операцій: 1) формування реєстру лізингоодержувачів основних фондів природоохоронного призначення та основних фондів необхідних для здійснення ЕСГД; 2) перевірка на відповідність вимогам до оформлення та комплектності запитів на лізинг основних фондів природоохоронного призначення та основних фондів необхідних для здійснення ЕСГД і документів, що додаються; 3) складання кошторису витрат на придбання основних фондів природоохоронного призначення та основних фондів необхідних для здійснення ЕСГД, яких потребують на умовах лізингу екологічно спрямовані суб’єкти господарювання; 4) укладання договорів лізингу, контроль за дотриманням лізингоодержувачами умов договору лізингу щодо дотримання лізингоодержувачем умов користування предметом лізингу та його утримання; 6) надання Раді Центру звітів про обсяги отриманих лізингових платежів.
Основні функції відділу з обгрунтування економічного інструментарію: 1) складання переліку суб’єктів господарювання, діяльність яких спрямована на вирішення першочергових екологічних проблем у даному регіоні (при проведенні конкурсів на надання фінансової підтримки з місцевого бюджету через механізм здешевлення кредитів, суб’єктам господарювання, діяльність яких спрямована на вирішення саме цих проблем надається перевага); 2) подання переліку Раді Центру, та всім відділам Центру; 3) аналіз запитів суб’єктів господарювання на фінансування з місцевого бюджету на безповоротній основі природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів з метою виділення найбільш пріоритетних за критерієм відповідності визначеним законами України та Кабінетом Міністрів України, актами президента України природоохоронним та ресурсозберігаючим заходам та спрямованих на вирішення найгостріших регіональних екологічних проблем. Формування реєстру суб’єктів господарювання, діяльність яких відповідає вищезазначеним критеріям, подання їх відділу цільового фінансування природооохоронних та ресурсозберігаючих заходів і кредитування ЕСГД та Раді Центру; 4) комплексний аналіз регіональних економічних та екологічних умов та обгрунтування пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД; 5) подання обгрунтування пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД до Ради Центру (обгрунтування повинне складатися з двох блоків:1) обгрунтування необхідності застосування інструментів, які належать до повноважень місцевих Рад, 2) обгрунтування необхідності застосування інструментів, дія яких регулюється на державному рівні; 6) складання на основі обгрунтування економічних інструментів стимулювання ЕСГД проектів запитів щодо застосування інструментів, дія яких регулюється на державному рівні; 7) розрахунки втрат доходів місцевого бюджету від надання пільг по місцевих податках та зборах для екологічно спрямованих суб’єктів господарювання та заліку коштів, які витрачаються суб’єктами господарювання на природоохоронні та ресурсозберігаючі заходи.
Запропонована організаційна структура Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД передбачається на рівні обласної Ради, але можливою є реалізація окремих її елементів і на рівні районів, міст, сіл та селищ і їх об’єднань. Але фінансова база на рівні багатьох бюджетів місцевого самоврядування обмежена, наприклад, до фондів охорони НПС перераховується тільки 20% зборів за забруднення НПС. Але існує резерв за рахунок того, що згідно статті 26 ЗУ “Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить встановлення місцевих податків і зборів та розмірів їх ставок у межах, визначених законом, та прийняття рішень щодо надання пільг по місцевих податках і зборах відповідно до чинного законодавства [51]. Згідно статті 15 ЗУ “Про систему оподаткування”, сума місцевих податків і зборів зараховується до місцевих бюджетів у порядку, визначеному сільськими, селищними, міськими радами , якщо інше не встановлено законами україни [49]. Згідно Декрету кабінету міністрів України “Про місцеві податки і збори”, органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють і визначають порядок сплати місцевих податків і зборів відповідно до переліку і в межах установлених граничних розмірів ставок. Органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції мають право запроваджувати пільгові податкові ставки, повністю скасовувати окремі місцеві податки і збори або звільняти від їх сплати певні категорії платників та надавати відстрочки у сплаті місцевих податків та зборів [33].
Згідно сучасного законодавства (ЗУ “Про охорону НПС, Бюджетний кодекс України) фінансування здійснення природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів здійснюється за рахунок таких надходжень до місцевих бюджетів: збір за спеціальне використання природних ресурсів, в тому обсязі, в якому він перераховується до місцевих бюджетів, збір за забруднення НПС, в тому обсязі, в якому він перераховується до місцевих фондів охорони НПС [14, 48].  
Пропонуємо такі резерви збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні: 1) фінансові ресурси, що формуються згідно запропонованої організаційно- економічної структури стимулювання ЕСГД (Регіональний центр з координації та стимулювання ЕСГД), 2) фінансові ресурси, що формуються за рахунок впровадження пропозицій щодо податкових джерел фінансування ЕСГД.
Фінансові ресурси, що формуються згідно запропонованої організаційно- економічної структури стимулювання ЕСГД: 1.1) кошти, які акумулюються за рахунок контролю Ради Центру за дотриманням принципу цільового використання коштів, які надходять від екоресурсних зборів до місцевих бюджетів; 1.2) прибуток від здійснення екологічного страхування; 1.3) прибуток від банківської діяльності; 1.4) прибуток від надання послуг екоаудиту; 1.5) прибуток від надання послуг інвесторам щодо оцінки інвестиційної привабливості здійснення ЕСГД в умовах конкретного регіону.
Пропонуємо такі варіанти податкових джерел фінансування ЕСГД:
2.1)	кошти, які акумулюються у місцевому бюджеті від запровадження місцевого громадянського податку на вирішення найбільш актуальних екологічних проблем, які безпосередньо пов’язані з процесом задоволення споживчих потреб населення, наприклад, проблема утилізації побутових відходів; 2.2) кошти, які акумулюються в місцевому фонді охорони НПС за рахунок встановлення проценту від загальної суми податкових надходжень до місцевого бюджету; 2.3) кошти, які акумулюються в місцевому фонді охорони НПС за рахунок встановлення проценту від тих податкових надходжень, які мають найбільшу питому вагу у доходах місцевого бюджету (це може бути прибутковий податок з громадян, тим більше, що стан НПС безпосередньо впливає на стан здоров’я і таким чином на видатки на охорону здоров’я); 2.4) згідно статті 100 бюджетного кодексу, якщо прогнозні показники доходів бюджетуАвтономної Республіки Крим, обласних і районних бюджетів, міських (міст Києва і Севастополя, міст республіканського Автономної РеспублікиКрим та міст обласного значення) бюджетів, визначених відповідно до статей 64 та 66 цього Кодексу, перевищують розрахунковий обсяг видатків відповідного бюджету, обрахований із застосуванням фінансових нормативів бюджетної забезпеченості та коригуючих коефіцієнтів, для такого бюджету встановлюється обсяг коштів, що підлягають передачі до Державного бюджету України [14]. Пропонуємо ці кошти в повному обсязі чи хоча б 50% залишати в розпорядженні місцевих бюджетів на умовах здійснення цільового фінансування ЕСГД. 
Пропонуємо при розрахунку фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні використовувати таку формулу:

ФБс = ФРрц + ФРпд                                                                                             (2.16)

де, ФБс – фінансова база стимулювання ЕСГД на регіональному рівні, тис.грн,
ФРрц - фінансові ресурси, що формуються за рахунок діяльності відділів Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД, тис.грн,  
ФРпд – фінансові ресурси, що формуються за рахунок впровадження пропозицій щодо податкових джерел фінансування ЕСГД, тис.грн.

Фінансові ресурси, що формуються за рахунок діяльності відділів Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД, пропонуємо розраховувати за допомогою такої формули:

ФРрц = ФРкцв +Пес +Пбд +Пеа +Пр,кд                                                                   (2.17)

де ФРкцв –кошти, які акумулюються за рахунок контролю Ради Центру за дотриманням принципу цільового використання коштів, які надходять від екоресурсних зборів до місцевих бюджетів, тис.грн,
Пес – прибуток від здійснення екологічного страхування, тис.грн,
Пбд–прибуток від банківської діяльності, тис.грн,
Пеа – прибуток від надання послуг з екоаудиту, тис.грн,
Пр,кд - прибуток від надання послуг інвесторам щодо оцінки інвестиційної привабливості здійснення ЕСГД в умовах конкретного регіону, тис.грн.

Фінансові ресурси, що формуються за рахунок впровадження пропозицій щодо податкових джерел фінансування ЕСГД, пропонуємо розраховувати за допомогою такої формули:

ФРп.д.=ФР мгп+ ФР %Σпнмб + ФР%ппг                                                                   (2.18)

де ФР мгп – кошти, які акумулюються у місцевому бюджеті від запровадження місцевого громадянського податку, тис.грн,
ФР %Σпнмб – кошти, які акумулюються в місцевому фонді охорони НПС за рахунок встановлення проценту від загальної суми податкових надходжень до місцевого бюджету, тис.грн,
ФР%ппг – кошти, які які акумулюються в місцевому фонді охорони НПС за рахунок встановлення проценту від прибутковий податок з громадян, тис.грн. 

Щодо встановлення місцевого громадянського податку на вирішення найбільш актуальних екологічних проблем, то нині перелік місцевих податків і зборів встановлений законодавчими актами, наприклад, ЗУ “Про систему оподаткування” і ініціювати встановлення місцевого громадянського податку на вирішення найбільш актуальних екологічних проблем можна хіба що на основі самооподаткування – форма залучення на добровільній основі за рішенням зборів громадян за  місцем проживання коштів населення відповідної території для фінансування разових цільових заходів соціально-побутового характеру [49]. 
З метою розвитку методичної бази оцінки екологічної спрямованості суб’єктів господарювання необхідно ввести поняття показників екологічної спрямованості господарської діяльності, які відображають рівень екологічної орієнтованості застосування матеріального і людського капіталу. Такий рівень відображає ступінь залучення екологічно орієнтованих матеріальних ресурсів і ступінь залучення людських ресурсів у здійснення ЕСГД та споживання кінцевої продукції такої діяльності. Щоб оцінити екологічну спрямованість суб’єктів господарювання пропонуємо застосовувати рейтингову оцінку за такою формулою:

R= a1 *K1 +a2 *K2,                                                                                              (2.19)

де a1, a2 –вагові коефіцієнти значимості коефіцієнтів відповідної групи показників (K1,K2),
K1-  узагальнюючий коефіцієнт, який розраховується як сума показників оцінки екологічної спрямованості матеріального капіталу,
K2- узагальнюючий коефіцієнт, який розраховується як сума показників оцінки екологічної спрямованості людського капіталу. Порядок розрахунку показників оцінки екологічної спрямованості господарської діяльності представлено в додатку В.

Вагові частки для узагальнюючих коефіцієнтів визначені на основі їх значимості. Значимість коефіцієнтів була оцінена виходячи з положень теорії людського капіталу. В зазначеній теорії людський капітал розглядається як довгостроковий економічний ресурс, прибутковість якого з часом зростає. За розрахунками вчених інвестиції в людський капітал забезпечують від 30% і більше приросту національного доходу [110]. Також відома модель економічного росту Солоу виділяє таке джерело економічного росту, як технічний прогрес, що визначається в сучасних умовах величиною людського капіталу. На практиці саме це джерело забезпечує від 1/3 до половини економічного росту держави [126]. 
Також Е. Девідсон проаналізував вплив класичних факторів виробництва (труд, земля, капітал) на приріст національного доходу США за період 1929-1973рр. За результатами дослідження традиційні фактори виробництва забезпечили 50% реального росту. З більшим дисбалансом були був результат дослідження за 1973-1998 рр. Баланс був формально зведений залученням такого фактору, як вплив науково- технічного прогресу, який в сучасній економічній теорії тісно повязаний з людським капіталом. В економіці ХХІ сторіччя перспективи економічного росту повязують саме з людськими ресурсами як носіями знань. На початку 1990-х років віддача від людських ресурсів досягла 80% [56]. Зважаючи на те, що вітчизняну економіку не можна визнати економікою постіндустріального суспільства, а саме для економік таких країн характерна висока віддача від інвестицій в людський капітал, то приймемо ваговий коефіцієнт значимості узагальнюючого коефіцієнту (a2), що стосується людського капіталу, за 1/3, тобто за мінімальне значення економічного росту за рахунок людського капіталу, тоді на ваговий коефіцієнт значимості узагальнюючого коефіцієнту a1, що стосується матеріального капіталу, припадає 2/3. Таким чином, формулу (3.20) можна записати:

R= 2/3 K1 +1/3 K2,                                                                                             (2.20)

Рейтинг суб’єкта господарювання пропонується використовувати при визначенні пріоритетів економічного стимулювання, щодо конкретного екологічно спрямованого суб’єкта господарювання. Для суб’єктів господарювання з більш високим рейтингом слід застосовувати ринкові інструменти стимулюючого характеру з наданням права вибору того виду пільгових умов господарювання, якому суб’єкт господарювання віддає перевагу. Рейтингову оцінку екологічної спрямованості суб’єктів господарювання слід доповнити механізмом мультиплікатора екологічно спрямованих витрат суб’єкта господарювання, що можна розрахувати за такою формулою: 

m=Δ Вековідшкод /Δ Векоінвестиц                                                                                (2.21)

де Δ Вековідшкод  -динаміка ековідшкодувальних витрат,
Δ Векоінвестиц -  динаміка екоінвестиційних витрат.

Критерієм оцінки екологічної ефективності господарської діяльності за існуючого вітчизняного механізму вартісного обліку екодеструктивного впливу на навколишнє середовище, який представлено екологічними платежами, може бути мультиплікатор екологічно спрямованих витрат суб’єкта господарювання. Ефект такого мультиплікатора полягає в загальному розумінні у зменшенні загального обсягу ековідшкодувальних витрат на більшу величину, ніж величина початкових екоінвестиційних витрат (чи їх приріст), тобто позитивною тенденцією слід вважати збільшення значення m по модулю за умов збереження знаку “-“ співвідношення, що визначається за формулою (2.21).
Пропонуємо систему підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні. Така система покликана забезпечувати підтримку діяльності менеджерів відділів Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД в процесі формування та використання інформації необхідної для комплексного аналізу регіональних економічних та екологічних умов та обгрунтування пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД; обгрунтування необхідності застосування інструментів, які належать до повноважень місцевих Рад, обгрунтування необхідності застосування інструментів, дія яких регулюється на державному рівні; інвестиційної привабливості регіону для здійснення конкретного виду ЕСГД. Кінцевим споживачем системи підтримки прийняття рішення в такому випадку має бути Рада Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД, яка приймає остаточне рішення щодо застосування економічних інструментів стимулювання ЕССГ.
Запропонована система підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні передбачає сім етапів. Перший етап- оцінка фінансової бази ЕСГД на регіональному рівні (ФБс). Другий етап- оцінка потреб екологічно спрямованих суб’єктів господарювання у фінансовому стимулюванні (ФПс). Третій етап- визначення показника комплексної оцінки  еколого-економічного стану регіону, що дозволяє визначити згодом варіант його формування та здійснювати аналіз його динаміки. Четвертий етап- порівняння фінансових потреб всіх ЕССГ, що спрямовують запити на пільгове фінансування до Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД та фінансової бази зазначеного центр; прийняття рішення щодо фінансування всіх запитів у випадку, коли ФПс<ФБс, визначення варіанту показника комплексної оцінки  еколого-економічного стану регіону і прийняття рішення щодо виду пільгового фінансування, за яким доцільно проводити конкурс серед ЕССГ. П’ятий етап передбачає проведення конкурсу на отримання пільгового фінансування. Шостий етап- визначення переможців конкурсу та надання їм фінансових коштів на пільгових умовах. Сьомий етап- визначення визначення RІпзаг та RІпінд. Восьмий етап- з’ясування чи відноситься регіон за рейтингом інвестиційної привабливості до регіонів- лідерів чи регіонів- сублідерів. Дев’ятий етап- застосування того пільгового економічного інструмента стимулювання ЕСГД, який ЕССГ, що функціонує в регіоні- лідері чи сублідері, обирає самостійно. Десятий етап- проведення конкурсу на право застосування економічних інструментів стимулювання ЕСГД серед ЕССГ, в разі їх функціонування в регіонах базисних, челенджерах, аутсайдерах. Одинадцятий етап передбачає визначення переможців конкурсу. Дванадцятий етап передбачає створення реєсту ЕССГ та занесення в нього тих ЕССГ, які не перемогли в конкурсі на застосування економічних інструментів ЕСГД. Тринадцятий етап- надання переможцям конкурсу права застосовувати економічні інструменти стимулювання ЕСГД. Чотирнадцятий етап передбачає: контроль за цільовим використанням коштів, наданих на пільгових умовах та пільгових економічних інструментів. На першому, другому, третому. четвертому, сьомому, восьмому етапах передбачається використання Exsel- інструментів для розрахунку всіх необхідних для реалізації цих етапів показників. Алгоритм підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні представлено на рис. 2.7. Зазначений алгоритм може бути реалізований з використанням MS Exsel (додаток ).

так

ні

так

ні

так

ні

так

ні

так

ні

отримання коштів 

VII етап: визначення RІпзаг та RІпінд

IX етап: застосування пільгового економічного інструмента 

V етап: конкурс ЕССГ на отримання фінансової допомоги на безповоротній основі 

V етап: конкурс ЕССГ на отримання пільгових кредитів

II етап: оцінка фінансових потреб (ФПс)

ІV етап: ФПс>ФБс

фінансування запитів та  РЦКСЕСГД

VI: перемога в конкурсі

VIII: регіон за RІпзаг та RІпінд – Л, чи СБ

X етап: конкурс на застосування пільгового економічного інструмента в межах варіанта формування Пк

XIV етап: контроль за цільовим використанням коштів, наданих на пільгових умовах та пільгових економічних інструментів

І етап: оцінка фінансової бази (ФБс)

XI етап: перемога в конкурсі

XIII етап: застосування пільгового економічного інструмента 

XII етап: реєстр ЕССГ

ІV етап: Пк-1-й, 2-й,4-й, 6-й варіанти

Ш етап: визначення Пк

 

Рис. 2.7. Алгоритм підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні

Висновки до 2 розділу

Вирішення екологічних проблем і забезпечення переходу до моделі стійкого розвитку потребує створення сприятливих економічних умов розвитку екологічно орієнтованої господарської діяльності, практичне втілення такого завдання пов’язане також і з необхідністю удосконалення економічного механізму ЕСГД. Цей механізм має реалізовуватися через систему економічних інструментів, що зумовлює необхідність аналізу вітчизняного досвіду щодо застосування економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності.
Аналіз вітчизняних економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності дозволив визначити такі недоліки:
1)	Часто задекларовані у вітчизняному законодавстві економічні інструменти стимулювання ЕСГД не набувають практичного застосування через те, що не відповідають спорідненим статтям законів, норми яких є пріоритетними, або не знайшли відображення в законодавчому полі України, наприклад, надання пільг при оподаткуванні еколгічно спрямованої господарської діяльності не підтверджується ні статтями ЗУ “Про оподаткування прибутку”, ні ЗУ “Про податок на додану вартість”.
2)	 У законодавстві України не знайшли свого відображення деякі економічні інструменти екологічного регулювання господарської діяльності, які вже застосовуються за кордоном і довели свою ефективність: продаж прав на забруднення, екологічний податок на продукт, авансово- компенсаційна- схема.
3)	Часто економічні інструменти задекларовані, але нормативна база для практичного здійснення сформована недостатньо для широкого застосування, як, наприклад, екологічне страхування. 
4)	Широкого застосування у вітчизняній практиці екологічного регулювання господарської діяльності набули такі інструменти, як збори за забруднення НПС та збори за спеціальне використання природних ресурсів, але методики їх нарахування та практика розподілу і використання коштів, що надходять до Державного і місцевих бюджетів за від сплати екоресурсних зборів мають суттєві недоліки.
Зарубіжний досвід екологічного регулювання господарської діяльності свідчить про зростання ролі податкових інструментів, зокрема податкових пільг, вітчизняний досвід свідчить про неврегульованість та обмеженість застосування податкових інструментів екологічного регулювання господарської діяльності, що зумовило розробку методичних рекомендацій щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД. Розроблені у дисертаційній роботі рекомендації щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД грунтуються на визначенні за результатами розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіонів для здійснення певного виду ЕСГД таких груп регіонів: регіони- лідери, регіони базисні, регіони- аутсайдери,- та застосуванні податкових пільг з податку на прибуток у відповідності до групи, до якої відноситься регіон, за принципом надання найбільш широкого кола пільг для регіонів- аутсайдерів.
Однією з головних проблем стимулювання розвитку ЕСГД є проблема фінансування, що пов’язана як з обмеженістю фінансової бази стимулювання, нецільовим використанням коштів, що надходять до Державного та місцевих фондів охорони НПС від екоресурсних зборів, так і з відсутністю багатьох апробованих у практиці інших країн з ринковою економікою фінансово- економічних інструментів. Задля вирішення зазначених проблем запропоновано комплекс організаційно- управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні, що передбачає:
1)	Вирішення проблеми ефективного використання фінансових ресурсів для стимулювання ЕСГД та застосування економічних інструментів стимулюючого характеру шляхом визначення показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіональної економіки, який побудований на основі індикаторів економічного розвитку та екологічного стану регіону; визначення варіантів формування знаку показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону; визначення пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД у відповідності до варіантів формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону; 
2)	Вирішення проблеми контролю за цільовим використанням коштів, що надходять до фондів охорони НПС від екоресурсних зборів шляхом створення організаційно- економічної структури регіонального рівня (Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД) та шляхом використання рейтингової оцінки екологічної спрямованості суб’єктів господарювання на основі показників оцінки екологічної спрямованості матеріального капіталу та людського капіталу із застосуванням вагових коефіцієнтів значимості з метою моніторингу дотримання суб’єктами господарювання задекларованих екологічних цілей;
3)	Вирішення проблеми обмеженості фінансової бази стимулювання ЕСГД шляхом застосування рекомендацій щодо розширення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні за рахунок діяльності Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД та впровадження пропозицій щодо податкових джерел фінансування ЕСГД.
Задля забезпечення ефективної реалізації зазначених вище пропозицій вперше запропоновано систему підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні.
Результати дослідження, які викладені у розділі 2, відображені у публікаціях за списком використаних літературних джерел: [86], [87], [89], [90], [91], [95].

РОЗДІЛ 3
РЕАЛІЗАЦІЯ ЕКОНОМІЧНОГО МЕХАНІЗМУ ЕКОЛОГІЧНО СПРЯМОВАНОЇ ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ НА РЕГІОНАЛЬНОМУ
РІВНІ

3.1. Економічний механізм регіонального природокористування та природоохоронної діяльності (на прикладі Сумської області)

Як і на державному, так і на регіональному рівні базовими елементами економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності, які не тільки задекларовані, але і набули практичного застосування, в Україні є екологічні збори та екологічні фонди. Зважаючи на те, що основним джерелом формування фінансових ресурсів екологічних фондів в Україні є екологічні збори, пропонуємо зосередити увагу на аналізі надходження та використання коштів місцевих фондів охорони НПС. 
Діяльність обласного фонду охорони НПС в Сумській області не можна назвати ефективною (додаток Д, таблиця Д1) [34-40]. 
Загальна сума надходжень до обласного фонду охорони НПС протягом 1996- 2003 року збільшились з 197,6 тис.грн. до 1077 тис. грн. Щодо надходжень коштів за рік, то протягом 1996-2001 р.р., їх сума збільшилась, але у період 2002-2003 р.р відбулась незначне в порівнянні з 2001 роком зменшення надходжень коштів до обласного фонду охорони НПС: з 1164,3 тис. грн у 2001 р. до 1124,5 тис. грн у 2002р. та 1047,8 у 2003 р. 
Але ці кошти не знаходили в повному обсязі практичного застосування: відсоток використання коштів, які надходять до обласного фонду охорони НПС протягом 1995-2003 років, лише у 1995 та 2003 роках становив 100%, найменший відсоток використання коштів був у 1999-2000 роках (96,6 та 96,2 % відповідно). Протягом 1995-2003р.р за винятком 1996 року на початок кожного року існували залишки коштів на початок року, причому їх сума збільшилась з 0,5 тис. грн у 1997 році до 29,2 тис. грн у 2003 році. Про неврегульованість діяльності обласного фонду охорони НПС також свідчать різкі зміни сум залишків коштів на початок року, наприклад, у 1998 році ця суми становила 1,5 тис. грн, а у 1999 році- 10,8 тис. грн., до того ж існує тенденція збільшення цих сум. Ці кошти можна було б інвестувати в розвиток ЕСГД. 
Розглянемо динаміку надходження та використання коштів місцевих фондів охорони НПС в Сумській області за період 1995-2003 р.р. (додаток Д, таблиця Д 2) [34-40]. Надходження коштів до місцевих фондів охорони НПС та відсоток їх використання були найбільшими у 1997 році. Взагалі відсоток використання коштів місцевих фондів охорони НПС протягом 1995-2001 р.р навіть менший за аналогічний показник обласного фонду охорони НПС, що свідчить як про недосконалість їх діяльності, так і про потенційні фінансові можливості щодо стимулювання ЕСГД безпосередньо на рівні сіл, селищ та міст. 
Тенденція збільшення надходжень коштів до обласного та місцевих фондів охорони НПС, наприклад, за період 2000-2003 р.р. може бути спричинена впливом такого фактору як покращення діяльності податкових органів. Також можна припустити, що збільшення надходжень коштів до обласного та місцевих фондів охорони НПС зумовлено збільшенням обсягів екодеструктивного впливу підприємств області на стан НПС.
Але статистичні дані щодо екодеструктивних чинників в Сумській області протягом 2000-2003 р.р не свідчать про значне збільшення обсягів екодеструктивного впливу за тими його видами, які враховуються при нарахуванні зборів за забруднення НПС (додаток Е) [123].
Разом з тим слід відмітити, що незважаючи на збільшення зборів стягнених за забруднення НПС, не відбулось і суттєвого зменшення екодеструктивного впливу на НПС, що свідчить про необхідність реформування існуючого економічного механізму екологічного регулювання у напрямі створення сприятливих економічних умов для розвитку екологічно зорієнтованих видів господарської діяльності. Одним із напрямів цього реформування може бути виділення у організаційній структурі Держуправлінь екології та природних ресурсів в областях структурних підрозділів з розвитку екологічно зорієнтованих видів господарської діяльності. Як вже зазначалось, використання коштів обласного фонду охорони НПС лише у 1995р. та у 2003 р. становило 100 % від тих коштів, які фактично надійшли. Щодо використання коштів місцевих (село, селище, місто) фондів охорони НПС, то протягом 1996-2002 р.р типовим було неповне використання коштів, найменшим відсоток використання коштів був у 1996 році і становив 60,1% [34-40]. За висновками Держуправління екології та природних ресурсів у Сумській області, неповне використання коштів місцевих фондів охорони НПС в Сумській області є результатом недосконалої роботи міських та селищних рад щодо забезпечення повноти використання коштів на природоохоронні заходи. В таких умовах необхідною є більш тісна взаємодія регіональних екологічних інспекцій з місцевими органами самоврядування та виконавчою владою. Тобто робота Держуправління екології та природних ресурсів та екологічних інспекцій має набути комплексного характеру і повинна здійснюватися як у традиційних напрямах охорони НПС, так і у напрямі аналізу перспектив створення сприятливих економічних умов розвитку екологічно спрямованих видів господарської діяльності, які здатні забезпечити комплексне вирішення еколого-економічних та соціальних проблем області. Такий характер роботи вимагає взаємодії державного управління екоресурсів з місцевим самоврядуванням, а також з податковими органами, зокрема з обласною податковою адміністрацією. Взаємодія з обласною податковою адміністрацією повинна передбачати обмін інформацією для аналізу природоохоронної діяльності, розробки прогнозних розрахунків, контролю за повнотою нарахування і сплати податків, а в разі введення податкових пільг для екологічно зорієнтованої господарської діяльності для обміну інформацією щодо діяльності таких суб’єктів господарювання.
Щодо діяльності районних екологічних служб, то діяльність обмежена тим, що вони на даний час не здійснюють впливу на фінансування природоохоронних заходів, а також на процес нарахування та сплати екологічних зборів. 
Про неврегульованість діяльності місцевих фондів охорони НПС Сумської області свідчить те, що протягом 1999- 2001 років їх кількість постійно змінювалася. Так, у 1999 році в Сумській області функціонувало 43 фонди охорони НПС, у 2000 році- 46, а в 2001 році їх кількість різко зменшилась до 35. У сучасних умовах необхідне реформування системи фондів охорони навколишнього середовища, що передбачає повернення їм статусу позабюджетних фондів; надання прав щодо застосування більш широкого кола економічних інструментів екологічного регулювання та здійснення взаємного страхування, кредитування, об’єднання ресурсів для виконання спільних екологічних проектів [38].
Здатність вирішувати екологічні проблеми на регіональному рівні тісно пов’язана з фінансовими можливостями місцевих бюджетів та суб’єктів господарювання та з дотриманням принципу цільового використання коштів, що надходять до місцевих фондів охорони НПС від екологічних зборів. Відсоток перерозподілу екологічних зборів між місцевими та Державним фондом охорони НПС змінився з 1998 року на користь Державного фонду, економічне становище суб’єктів господарювання з того часу значно не покращилося, навіть їх кількість зменшилась. За таких умов вирішення таких нагальних екологічних проблем Сумської області, як утилізація і захоронення твердих побутових та промислових відходів, поводження з неопізнаними, забороненими до використання пестицидами, які накопичені ще за радянських часів, що потребує значних обсягів фінансування, є вкрай складним. 
Наприклад, у Білопільському районі на території Білопільського машинобудівного заводу вже протягом 10-ти років зберігається 15,6 тон гальванічного шламу. Для місцевого бюджету ця проблема не під силу, так, як вартість, за якою 1 тону таких відходів приймають для знешкодження, за розцінками підприємств, які здійснюють таку діяльність, становить від 7 до 15 тис. грн.. Тобто за найнижчою розцінкою (7 тис. грн.  за тону) вартість передачі накопиченого гальванічного шламу становить 7 тис. грн * 15,6 тон = 109,2 тис. грн.. Такі ж розцінки існують і для неопізнаних, заборонених до використання пестицидів, які накоплені ще за радянських часів. На території Білопільського району станом на 2005 рік було накопичено 69 т таких пестицидів. 
Будівництво нових природоохоронних об’єктів в області здійснюється дуже обмежено і триває роками. За даними держуправління екоресурсів протягом останніх років фінансування будівництва природоохоронних об’єктів здійснюється в основному за рахунок державного та обласного фондів охорони природи, державного бюджету. Стан будівництва природоохоронних об’єктів в області відображає складне економічне становище області та низьку ефективність екологічного регулювання господарської діяльності. Фінансування запланованих капітальних вкладень на природоохоронні заходи, як це випливає з табл. 3.1 здійснюється не в повному обсязі [34-39].

Таблиця 3.1
Виконання запланованих капітальних вкладень на природоохоронні заходи в Сумській області протягом 1995-2003 рр
	Роки	
	1996 р.	1997 р.	1998 р.	1999 р.	2000 р.	2001 р.	2002 р.	2003 р.	
Виконання запланованих капітальних вкладень на природоохоронні заходи  (%)
	38	32	-	43	85	66,8	72,6	92,2	

Як це видно з таблиць 3.1, відсоток виконання запланованих капітальних вкладень на природоохоронні заходи змінювався протягом 1996-2003 років таким чином: 38%-1996 р., 32%-1997 р., 43%-1999 р., 85%- 2000 р., 66,8-2001 р, 72,6-2002 р., 92,2%-2003 р. 
Проаналізуємо основні показники економічного механізму природокористування Сумської області протягом 1999-2004 рр (додаток Ж) [35- 40].
Як це видно з додатку Ж, протягом 1999-2003 років суб’єкти господарювання тільки у 2002 році сплатили повністю пред’явлені їм суми екологічних зборів, і навіть перевищили цю суму на 4,1%. У всі інші зазначені роки суб’єкти господарювання не сплачували пред’явлені їм екологічні збори у повному обсязі. Це можна пояснити як складним економічним становищем, так і відсутністю стимулюючих заходів як на державному так і на регіональному рівні. Про це свідчить той факт, що як поточні витрати на охорону природу, так і витрати на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного значення здійснюються в-основному за рахунок власних коштів суб’єктів господарювання.
Наприклад, протягом 1999-2004 рр. витрати на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного призначення за рахунок власних коштів підприємств, організацій, установ у 2002 році становили 94,59 % від загальної суми витрат на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного значення та у 2004 році - 94,237 %. 
У всі інші роки періоду, що аналізується, - 99% від загальної суми витрат на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного призначення. В цілому по Україні витрати на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного призначення за рахунок власних коштів підприємств, організацій, установ становили 97% від загального обсягу цих витрат у 1999 році, 97,5%-у 2000 році, 96,6%-у 2001 році, 96,6%- у 2002 році. 
Екологічні збори, які сплачуються суб’єктами господарювання розподіляються між Державним бюджетом та місцевими бюджетами. Виходячи з даних додатку Е проаналізуємо яка сума цих коштів повертається до Сумської області та витрачається на природоохоронні заходи і який відсоток від сплачених екологічних зборів вона становить.
1999 рік: витрачено з Державного бюджету та з місцевих бюджетів на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного значення та на здійснення поточних витрат на охорону природи, відповідно: 0,0+0,0+2,8+9,3=12,1 тис. грн., відсоток від сплачених екологічних зборів - 12,1 тис.грн/517,4 тис.грн=0,0233, 2,3% ,
2000 рік: 30,0+23,8+112,9+39,4= 176,1тис. грн. , відсоток від сплачених екологічних зборів – 176,1/1212,8=0,1452, 14,5%,
2001 рік: 0,0+21,7+0,6+89,5=111,8 тис. грн., відсоток від сплачених екологічних зборів - 111,8/1327,2= 0,0842, 8,4%,
2002 рік: 189,6+12,5+36,6+35,7=274,4 тис. грн., відсоток від сплачених екологічних зборів - 274,4/1557,0=0,1762, 17,6%,
2003 рік: 17,0+2,4+131,9+5,8=157,1 тис. грн., відсоток від сплачених екологічних зборів - 157,1/1347,5=0,1165, 11,7%,
2004 рік: 191,5+32+190,0+14,5=428 тис. грн., відсоток від сплачених екологічних зборів – 428/2826,2=0,1514, 15,14%.
З розрахунків видно, що навіть ті незначні кошти, які надходять від суб’єктів господарювання до Державного та місцевих бюджетів, майже не повертаються до них, і ,звичайно, відсутня позитивна мотивація як до сплати екологічних зборів, так і до виконання різного роду природоохоронних заходів, а тим паче до здійснення ЕСГД. 
Вважаємо, що розвиток ЕСГД значною мірою залежить від інноваційної та інвестиційної активності в сфері природоохоронної та ресурсозберігаючої діяльності. 
Щодо інноваційного аспекту розвитку природоохоронної та ресурсозберігаючої діяльності в Сумській області, то аналіз статистичних даних дозволив зробити висновок, що екоінноваційна діяльність в Сумській області представлена впровадженням ресурсозберігаючих та маловідходних технологій.
Розвиток екоінноваційної діяльності в Сумській області не можна вважати задовільним, про що свідчить незначна кількість впроваджених ресурсозберігаючих та маловідходних технологій та підприємств, які здійснювали впровадження таких технологій протягом 2003-2005 років, про що свідчать дані, які представлені у табл. 3.2. 
Таблиця 3.2
Впровадження ресурсозберігаючих та маловідходних технологій в Сумській області [авторська розробка]
Назва підприємства	Кількість впроваджених протягом року маловідходних і ресурсозберігаючих технологій
	
	2003 рік	2004 рік	2005 рік	
ВАТ СНВО ім. Фрунзе	7	10	9	
Шостинський міськмолкомбінат	2	6	5	
ВАТ Нафтопроммаш	-	1	3	
Конотопська філія ЗАТ “Мотордеталь-Правекс”	8	-	-	
ВАТ “Червоний металіст”		1	-	
ВАТ Сумська кондитерська фабрика	1	-	-	
ВАТ Роменський молочний комбінат	1	-	-	
ВАТ Тростянецький машинобудівний завод	-	-	-	
ВАТ Ворожбянський машинобудівний завод	-	1	-	
Всього	19	20	17	

За інформацією, яка надана підприємствами, що здійснювали впровадження ресурсозберігаючих та маловідходних технологій, до органів державної статистики (форма № 1-інновація), найбільше стримують інновації нестача власних коштів, недостатня фінансова підтримка держави, великі витрати на нововведення, недосконалість законодавчої бази, про що свідчать дані, які представлені у табл. 3.3.
Таблиця 3.3
Фактори, які стримують екоінновації [авторська розробка]

Фактори, які стримують екоінновації	роки	
	2003	2004	2005		
	Кількість підприємств., які здійснюють екоінноваційну діяльність	З них ствердно відповіли	З них відповіли “ні”	Кількість підприємств які здійснюють екоінноваційну діяльність 	З них ствердно відповіли	З них відповіли “ні”	Кількість підприємств, які здійснюють екоінноваційну діяльність 	З них ствердно відповіли	З них відповіли “ні”	Всього ствердних відповідей за 3 роки	
Недостатня фінансова підтримка держави	5	2	3	6	5	1	3	2	1	9	
Нестача власних коштів	5	3	2	6	5	1	3	3	-	11	
Відсутність фінансових коштів у замовника	5	2	3	6	3	3	3	2	1	7	
Низький платоспроможний попит на нову продукцію	5	1	4	6	2	4	3	3	-	6	
Великі витрати на нововведення	5	2	3	6	5	1	3	3	-	10	
Високий економічний ризик	5	1	4	6	3	3	3	2	1	6	
Тривалий термін окупності нововведень	5	1	4	6	3	3	3	1	2	5	
Відсутність попиту на продукцію
	5	-	5	6	-	6	3	-	3	-	
Нестача кваліфікованого персоналу	5	-	5	6	2	4	3	1	2	3	
Нестача інформації про нові технології	5	-	5	6	1	5	3	-	3	1	
Нестача інформації про ринки збуту	5	-	5	6	1	5	3	-	3	1	
Несприйнятливість підприємства до нововведень	5	-	5	6	1	5	3	-	3	1	
Відсутність можливостей для кооперації з іншими підприємствами	5	-	5	6	2	4	3	1	2	3	
Недосконалість законодавчої бази	5	3	2	6	3	3	3	3	-	9	

Результати екоінноваційної діяльності за тією ж статистичною інформацією не завжди забезпечують екологічний ефект, що відображається у формі №1-інновації за такими показниками: скорочення матеріальних витрат, скорочення енергетичних витрат, зниження забруднення НПС, поліпшення умов праці, що може свідчити про недосконалість технологі,- про що свідчать дані, які представлені у табл.3.4.

Таблиця 3.4 
Результати екоінноваційної діяльності [авторська розробка]

Результати інноваційної діяльності	Роки	
	2003	2004	2005		
	Кількість підприємств., які здійснюють екоінноваційну діяльність	З них ствердно відповіли	З них відповіли “ні”	Кількість підприємств які здійснюють екоінноваційну діяльність 	З них ствердно відповіли	З них відповіли “ні”	Кількість підприємств, які здійснюють екоінноваційну діяльність 	З них ствердно відповіли	З них відповіли “ні”	Всього ствердних відповідей за 3 роки	
Забезпечення відповідності сучасним правилам і стандартам	5	4	1	6	5	1	3	3	-	12	
Підвищення гнучкості виробництва	5	2	3	6	5	1	3	3	-	10	
Зростання виробничих потужностей	5	4	1	6	3	3	3	2	1	9	
Скорочення витрат на заробітну плату	5	1	4	6	1	5	3	1	2	3	
Скорочення матеріальних витрат	5	2	3	6	4	2	3	3	-	9	
Скорочення енергетичних витрат	5	2	3	6	4	2	3	3	-	9	
Зниження забруднення НПС	5	2	3	6	4	2	3	3	-	9	
Поліпшення умов праці	5	4	1	6	4	2	3	3	-	11	
Пропонуємо проаналізувати такий важливий фактор розвитку ЕСГД як інвестиційна активність в сфері природоохоронної та ресурсозберігаючої діяльності в аспекті виявлення характеру взаємозв’язку інвестицій в основний капітал на охорону НПС та екологічних зборів і витрат на охорону НПС. 
Виходячи з даних табл. 3.5, за допомогою регресійного аналізу з’ясуємо, які фактори (з тих, які зафіксовані у офіційній статистичній звітності у грошовому вимірі) впливають на інвестиції в основний капітал на охорону НПС в Сумській області. Позначимо, що У- інвестиції в основний капітал на охорону НПС, Х1 - екологічні збори, сплачені підприємствами, організаціями, установами.

Таблиця 3.5
Вихідні дані для регресійного аналізу
Роки 	Інвестиції в основний капітал на охорону НПС, тис.грн, (У)	Екологічні збори, тис.грн,
(Х1 )	
1997	2600	515,2	
1998	3300	451,4	
1999	2100	517,4	
2000	5200	1212,8	
2001	2500	1327,2	
2002	9100	1557	
2003	6400	1347,5	
2004	12500	2826,2	

За результатами регресійного аналізу, який виконано за допомогою Microsoft Excel, коефіцієнт детермінації R2 досить низький і складає 0,81.
Доповнимо модель, що аналізується, фактором Х2- поточні витрати на охорону НПС, статистичні дані щодо якого представлені у табл. 3.6.
Таблиця 3.6
Вихідні дані для регресійного аналізу
Роки	Інвестиції в основний капітал на охорону НПС, тис.грн, (У)	Екологічні збори, сплачені підприємствами, організаціями, установами, тис.грн,
(Х1 )	Поточні витрати на охорону НПС, тис.грн,
(Х2)	
1997	2600	515,2	21703,5	
1998	3300	451,4	7598,4	
1999	2100	517,4	16473,2	
2000	5200	1212,8	28398,1	
2001	2500	1327,2	32979,6	
2002	9100	1557	29287,2	
2003	6400	1347,5	33573	
2004	12500	2826,2	39126,7	

Доповнення моделі таким фактором, як поточні витрати на охорону НПС,призвело до збільшення коефіцієнту детермінації R2  до значення 0,85. Часткові коефіцієнти кореляції УХ1 = 0,86515 , УХ2 = -0,140.
Виходячи з значень часткових коефіцієнтів кореляції, збільшення екологічних зборів змушує збільшувати інвестиції в основний капітал на охорону НПС. Збільшення ж поточних витрат на охорону НПС веде до зменшення інвестицій в основний капітал природоохоронного призначення, що можна пов’язати з тим, що вирішення поточних екологічних проблем в умовах дефіциту власних коштів підприємства відволікає кошти від інвестування природоохоронної діяльності.
Рівняння регресії У= 2016,59 + 5,822*Х1–0,14*Х2
                                  (с.п) 1848,879  1,509      0,115,
відношення коефіцієнтів до стандартних похибок: 1, 091; 3, 857; -1,216,
При α= 0,05 і k=n-m-1=8-2-1=5, знаходимо tкр =2,571. 
Таким чином, значимою є оцінка коефіцієнта а1. Але відкидати фактор Х2 не слід, так його врахування збільшує R2. У цілому ж лінійна регресії є значимою, так як статистика F у даному випадку дорівнює 14,175 що більше ніж Fкр =5,79 при значенні чисел ступенів свободи m= 2 і n-m-1=5.
Таким чином, те що значимим за результатами регресійного аналізу є фактор Х1, означає, що між величиною екологічних інвестицій і екологічних зборів існує сильний кореляційний зв’язок і свідчить про те, що на сучасному етапі мотивація до здійснення екологічних інвестицій є переважно примусово- обмежувального характеру і виражається у суттєвому впливі екологічних зборів на здійснення екологічних інвестицій.
Проаналізуємо на загальнодержавному рівні взаємозв’язок інвестицій в основний капітал на охорону НПС і екологічних зборів та екологічних витрат, спираючись на дані, які представлені у табл. 3.7. 
За результатами регресійного аналізу коефіцієнт детермінації R2 =0,92, рівняння регресії має вид: У=-93401,93+ 4,236*Х1 + 0,031*Х2
                            (с.п) 279591,906   1,635        0,180
При α= 0,05 і k=n-m-1=9-2-1=6, знаходимо tкр =2,447. Значимою є тільки оцінка а1. Так як відношення коефіцієнтів до стандартних похибок становлять для а0- -0, 334, для а1- 2,591, для а2- 0,169. У цілому ж лінійна регресії є значимою, так як статистика F у даному випадку дорівнює 34,5, що більше ніж Fкр =5,14 при значенні чисел ступенів свободи m= 2 і n-m-1=6. 
Тобто і на загальнодержавному рівні мотивація до здійснення екологічних інвестицій є переважно примусово- обмежувального характеру і виражається у суттєвому впливі екологічних платежів як засобу відшкодування негативно впливу на НПС на здійснення екологічних інвестицій. В умовах, коли переважна частка екологічних інвестицій здійснюється за рахунок власних коштів суб’єктів господарювання, необхідними є заходи щодо подолання тенденції нехтування вітчизняними виробниками такого перспективного напряму діяльності, як екологічно спрямована діяльність, що вимагає удосконалення вітчизняних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності.
Таблиця 3.7
Вихідні дані для регресійного аналізу взаємозв’язку інвестицій в основний капітал на охорону НПС і екологічних витрат на державному рівні
Показники	Роки	
	1996	1997	1998	1999	2000	2001	2002	2003	2004	
Інвестиції в основний капітал на охорону НПС, тис. грн (У) 	288570	239593	232967	251569	372609	468617	518489	864311	1483185	
Екологічні платежі, фактично сплачені підприємствами, організаціями, установами, тис.грн (Х1)	64282,4	58106,2	55801,3	51667,1	84129,5	152329,6	153833,7	229909,4	295718,5	
Поточні витрати підприємств, установ, організацій на охорону НПС, тис.грн (Х2)	2141335,6	1579663,7	1608120,5	2186112,2	2563279,9	2822003,1	2968093,4	3261166,7	4035371,9	

Спираючись на вихідні дані, які представлені в табл.3.8, проаналізуємо також характер взаємозв’язку між екоінноваційною діяльністю та витратами природоохоронного призначення в Сумській області за допомогою регресійного аналізу. 
Регресійний аналіз даних за допомогою Exsel доводить, що між кількістю впроваджених протягом 1997-2004 рр. нових маловідходних, ресурсозберігаючих і безвідходних технологій і  поточними витратами на охорону НПС та витратами на капітальний ремонт основних фондів природоохоронного призначення коштами існує залежність, про що свідчить коефіцієнт детермінації системи (R2 ), який становить становить 0,64. Залежність є лінійною: у=39,86-0,001х 1 +0,006х2. Розвиток екологічних технологій та екологічно спрямованих видів господарської діяльності безпосередньо залежить від обсягу фінансування. Тому зважаючи на те, що протягом років, які проаналізовані, як витрати на капітальний ремонт основних фондів природоохоронного призначення, так і поточні витрати природоохоронного призначення в області здійснювалися більш ніж на 90% за рахунок власних коштів суб’єктів господарювання, необхідно впроваджувати економічні інструменти, які б сприяли збільшенню фінансових ресурсів підприємства як власних так запозичених.

Таблиця 3.8
Вихідні дані для регресійного аналізу 
Роки	Кількість впроваджених протягом року екологічних технологій (ресурсозберігаючих і т.п.)	Поточні витрати на охорону НПС, тис.грн	Витрати на капітальний ремонт основних фондів природоохоронного призначення, тис.грн	
1997	50	21703,5	3840,1	
1998	40	7598,4	1773,2	
1999	31	16473,2	1907	
2000	36	28398,1	5623,6	
2001	7	32979,6	2187,7	
2002	12	29287,2	3737,7	
2003	18	33573	2003,9	
2004	23	39126,7	3846,7	

Зважаючи на те, що існує неповне використання коштів екофондів і в той же час існує потреба у фінансуванні природоохоронного будівництва, необхідним є створення більш гнучких схем фінансування ЕСГД і реформування фінансової діяльності обласних та місцевих фондів охорони НПС.
Існуюча в Україні система управління розвитком природоохоронної діяльності є дворівневою. Верхнім рівнем цієї системи є структури державного управління в сфері охорони НПС, місцеві органи самоврядування. Нижній рівень- суб’єкти господарювання, які своєю діяльністю створюють певні види небезпеки для навколишнього середовища. На відміну від системи управління розвитком природоохоронною діяльністю система управління розвитком ЕСГД доцільно створювати трьохрівневою. Верхнім рівнем цієї системи повинні бути, звичайно, структури державного управління в сфері охорони навколишнього природного. На другому рівні мають знаходитись регіональні організаційно- економічні структури регулювання ЕСГД (наприклад, запропонований Регіональний центр з координації та стимулювання ЕСГД) або ж багатофункціональні регіональні екологічні фонди, на третьому- суб’єкти господарювання. У відповідності до запропонованої трьохрівневої системи управління розвитком ЕСГД необхідно на регіональному рівні створити багатофункціональні екологічні фонди. Цього можна досягти шляхом реформування діяльності місцевих екологічних фондів (рис. 3.1).

Регіональний фонд охорони НПС 

Обласний фонд охорони НПС

Місцеві фо
ди охорони НПС

Екологічний банк

Екологічна страхова компанія

Відділення обласного екологічного банку

Екологічна кредитна спілка

Лізингова компанія

Екологічна кредитна спілка

Екологічна страхова компанія

Рис. 3.1. Структура регіонального екологічного фонду.
Незважаючи на те, що екологічні фонди в Україні з позабюджетних стали бюджетними, ці фонди повинні виконувати свою роль у фінансуванні екологічних інвестицій. І їх роль в цьому процесі повинна посилюватися, особливо на регіональному рівні, де безпосередньо виникають екологічні потреби. Як вже зазначалось, головними напрямами витрачання державних коштів на екологічні цілі нині є: 1) фінансування державних екологічних завдань, 2) фінансування розвитку ЕСГД у недержавному секторі економіки. Стимулювання ЕСГД в недержавному секторі економіки пов’язане з такими проблемами: 1) недостатня розвиненість ринкової інфраструктури на регіональному рівні, 2) не розроблені на належному рівні оцінки інвестиційної првабливості здійснення певних видів ЕСГД в умовах певного регіону, 3) можливості застосування економічних інструментів стимулювання ЕСГД на регіональному рівні дуже обмежені.
Вирішення зазначених проблем можливе шляхом застосування авторських методичних пропозицій щодо визначення інвестиційної привабливості регіонів для здійснення ЕСГД, визначення пріоритетних інструментів стимулювання ЕСГД, організації економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні. 

3.2 Визначення регіональної інвестиційної привабливості екологічно спрямованої господарської діяльності

Оцінку інвестиційної привабливості регіону для інвестування з метою розвитку ЕСГД пропонуємо здійснювати для визначення регіону найбільш привабливого для здійснення певного виду ЕСГД. Прикладом практичного застосування рекомендацій щодо оцінки інвестиційної привабливості регіону для розвитку ЕСГД є результати розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання в умовах певного регіону (Сумської області) у 2004 році, що представлені у табл. 3.9.
Таблиця 3.9
Рейтинг інвестиційної привабливості господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання в умовах певного регіону (Сумської області) у 2004 році [авторська розробка]
Загальні показники рейтингу ЕСГД	Числове значення показників	Вагові коефіцієнти значимості	
Показники потенціалу:			
1. Синтетичний показник загальноекономічного розвитку	-0,3667	 
 35%	
2. Синтетичний показник фінансово-кредитної сфери	0,0124		
Сума синтетичних показників 1, 2	-0,354221		
3. Синтетичний показник розвитку ринкової інфраструктури	0,063364	25%	
4. Синтетичний показник доступності робочої сили	1,6222	15%
	
5. Синтетичний показник людського капіталу	0,299		
Сума синтетичних показників 4, 5	1,921235		
6. Синтетичний показник розвитку інфраструктури	-0, 00399	15%

Продовження таблиці 3.9
7. Синтетичний показник економічного механізму природокористування	-0,6696		
Сума синтетичних показників 6,7	-0,67359		
Показники ризику: 			
8. Синтетичний показник кримінального ризику	0,022977	10%
	
9. Синтетичний показник соціальної напруженості	0,070646		
10. Синтетичний показник фінансово-економічного ризику	0,130592		
Сума синтетичних показників 8,9,10	0,224215		
Рейтинг інвестиційної привабливості за загальними синтетичними показниками	RІПзаг = -0,354221*0,35 +0,063364*0,25 +1,921235*0,15 –0,67359*0,15 –0,224215*0,1=0,0566	
Індивідуальні показники рейтингу ЕСГД			
Показники потенціалу:			
11. Синтетичний сировинний показник	0,082955	75%	
12. Синтетичний ресурсний показник	0,2909	75%	
13. Синтетичний споживацький показник	0,121576	75%	
Сума синтетичних показників 11,12,13	0,495431		
14. Синтетичний показник схильності с.господарювання до екоінноваційної діяльності	0,058855	15%	
 Показники ризику			
15. Синтетичний показник конкурентного ризику	-0,53016	10%	
Рейтинг інвестиційної привабливості за індивідуальними синтетичними показниками	RІП інд =0,495431*0,75 +0,058855*0,15- (-0,53016)*0,1=0,4334	
Доцільним є визначити за допомогою рейтингової оцінки, результати якої представлені у табл. 3.10 та у табл. 3.11, перспективи розвитку ще декількох видів ЕСГД. 

Таблиця 3.10
Рейтинг інвестиційної привабливості господарської діяльності спрямованої на виготовлення екологічно чистої текстильної продукції в умовах певного регіону (Сумської області) у 2004 році [авторська розробка]
Загальні показники рейтингу ЕСГД	Числове значення показників	Вагові коефіцієнти  значимості	
Показники потенціалу:			
1. Синтетичний показник загальноекономічного розвитку	-0,5027	35%	
2. Синтетичний показник фінансово-кредитної сфери	0,0124		
Сума синтетичних показників 1, 2	-0,4903		
3. Синтетичний показник розвитку ринкової інфраструктури	0,0634	25%	
4. Синтетичний показник доступності робочої сили	1,4	15%	
5. Синтетичний показник людського капіталу	0,299		
Сума синтетичних показників 4,5	1,699		
6. Синтетичний показник розвитку інфраструктури	-0,0039	15%	
Показники ризику: 			
7. Синтетичний показник кримінального ризику	0,0229	10%	
8. Синтетичний показник соціальної напруженості	0,0706		
9. Синтетичний показник фінансово-економічного ризику	0,3528		
10. Синтетичний показник економічного механізму природокористування	-0,6696		
Сума синтетичних показників 7, 8, 9, 10	-0,2233		
Рейтинг інвестиційної привабливості за загальними синтетичними показниками	RІПзаг=0,4903*0,35+0,0634*0,25+1,699*0,15- 0,0039*0,15- (-0,2233*0,1) =0,1209	
Індивідуальні показники рейтингу ЕСГД		
Показники потенціалу:			
11. Синтетичний сировинний показник	0,7405	90%	
Показники ризику:			
12. Синтетичний показник конкурентного ризику	0,0582	10%	
13. Синтетичний показник екодеструктивного впливу на НПС	0,3676		
Сума синтетичних показників 12, 13	0,4258		
Рейтинг інвестиційної привабливості за індивідуальними синтетичними показниками	RІПінд =0,7405*0,9- 0,4258*0,1=0,624	

Як це видно з табл. 3.11, загальноекономічні умови, що склалися в Сумській області, стан розвитку інфраструктури є дещо гіршими за середні по країні, а регіональні показники ризику перевищують середні по країні значення відповідних показників.

Таблиця 3.11
Рейтинг інвестиційної привабливості господарської діяльності спрямованої на розвиток екотуризму в умовах певного регіону (Сумської області) у 2004 році [авторська розробка]
Загальні показники рейтингу ЕСГД	Числове значення показників	Вагові коефіцієнти  значимості	
Показники потенціалу:			
1. Синтетичний показник  загальноекономічного розвитку	-0,5027	35 %	
2. Синтетичний показник фінансово-кредитної сфери	0,0124		
Сума синтетичних показників 1, 2	-0,4903		
3. Синтетичний показник розвитку ринкової інфраструктури	0,0634	25 %	
4. Синтетичний показник доступності робочої сили	1,4	15 %	
5. Синтетичний показник людського капіталу	0,299		
Сума синтетичних показників 4, 5	1,699		
6. Синтетичний показник розвитку інфраструктури	-0,0039	15 %	
Показники ризику: 			
7. Синтетичний показник кримінального ризику	0,0229	10 %	
8. Синтетичний показник економічного  механізму природокористування	- 0,6696		
9. Синтетичний показник соціальної напруженості	0,0706		
10. Синтетичний показник фінансово-економічного ризику	0,3528		
Сума синтетичних показників 7, 8, 9, 10	-0,2233		
Рейтинг інвестиційної привабливості за загальними синтетичними показниками	RІПзаг=0,4903*0,35+0,0634*0,25+1,699*0,15-0,0039*0,15-(-0,2233*0,1)= 0,1209	
Індивідуальні показники рейтингу ЕСГД			
Показники потенціалу:			
11. Синтетичний ресурсний показник	0,0955	90 %	
Показники ризику: 			
12. Синтетичний показник конкурентного ризику	0,0478	10 %	
13. Синтетичний показник  екодеструктивного впливу на НПС	0,3677		
Сума синтетичних показників 12, 13	0,4155		
Рейтинг інвестиційної привабливості за індивідуальними синтетичними показниками	RІПінд=0,0955*0,9 + 0,4155*0,1 =0,0443	

Як це видно з таблиці 3.10, для Сумської області характерні гірші за середні по країні регіональні показники загальноекономічного розвитку та розвитку інфраструктури, незначне перевищення регіональних показників людського капіталу, фінансово-кредитної сфери, ринкової інфраструктури, сировинного показників відповідних середніх по країні показників. Загалом регіональні показники ризику перевищують середні по країні значення відповідних показників, але досить важливий для оцінки перспектив розвитку ЕСГД, що спрямована на виготовлення екологічно чистої текстильної продукції, показник  економічного механізму природокористування є меншим за середнє по країні значення.
Результати розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості за загальними та індивідуальними показниками регіонів для здійснення господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання за регіонами України у 2005 році представлено у табл. 3.12. з якої видно, що найвищий рейтинг за RІпзаг має Житомирська область, за RІпінд – Донецька область, найнижчий ранг за RІпзаг має Хмельницька область, найнижчий ранг за RІпінд - Запорізька область. Але застосування пропозицій щодо визначення групи, до якої відноситься регіон за рейтингом інвестиційної привабливості (рис. 2.5), дозволяє віднести до групи лідерів Донецьку область, а Житомирську до групи челенджерів, Хмельницька та Запорізька області відносяться до групи аутсайдерів. Тобто врахування значення загального та індивідуального рейтингу дозволяє визначити місце регіону у загальному рейтингу інвестиційної привабливості, яким можемо вважати розподіл регіонів за запропонованими групами (рис. 2.5).
Результати розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання та ранжування регіонів України за RІПзаг та RІПінд можуть бути використані як для вибору суб’єктами господарювання найбільш сприятливих регіонів для інвестування, так і для обгрунтування потреби ЕССГ у пільгових умовах господарювання (див. табл. 2.8). Карта розподілу регіонів за інвестиційної привабливістю здійснення господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання представлена в додатку Ж.

Таблиця 3.12 
Результати оцінки інвестиційної привабливості господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання  за регіонами України у 2005 році [авторська розробка]
Регіони	RІПзаг	Ранг регіону за RІПзаг	RІПінд	Ранг регіону за RІПінд 	
АРК	-0,07973549	22	0,221775781	7	
Вінницька обл.	0,167733	10	-0,05882	23	
Волинська обл.	-0,19596	24	-0,01299	20	
Дніпропетровська обл.	0,462544	4	0,770428	2	
Донецька обл.	0,498843	3	0,966247	1	
Житомирська обл.	0,972423	1	0,052852	18	
Закарпатська обл.	-0,0276	15	0,12036	17	
Запорізька обл.	0,298849	8	-0,29124	25	
Івано-Франківська обл.	0,460486	5	-0,03468	21	
Київська обл.	0,062037	12	0,124913	16	
Кіровоградська обл.	-0,0602	19	0,140631	13	
Луганська обл.	-0,06565	20	0,714879	3	
Львівська обл.	0,057336	13	0,239932	6	
Миколаївська обл.	-0,05534	17	0,131549	14	
Одеська обл.	-0,1097	23	0,348238	4	
Полтавська обл.	0,087375	11	0,143012	12	
Рівненська обл.	0,435893	6	-0,03642	22	
Сумська обл.	-0,01445	14	0,148152	10	
Тернопільська обл.	0,615989	2	0,147737	11	
Харківська обл.	-0,05669	18	0,2767	5	
Херсонська обл.	-0,04655	16	0,038719	19	
Хмельницька обл.	-0,19964	25	0,205601	9	
Черкаська обл.	0,434976	7	0,215419	8	
Чернівецька обл.	0,199514	9	-0,154567	24	
Чернігівська обл.	-0,07731	21	0,128924	15	

Розподіл регіонів за групами відповідно їх інвестиційній привабливості представлений на рис. 3.2.

Донецька

Дніпропетровська

Черкаська

Львівська

Сумська

Полтавська

Тернопільська

Житомирська

Київська

Закрпатьська

Херсонська

Миколаївська

Кіровоградська

Харківська

Луганська

Одеська

АРК

Хмельницька

Чернігівська

Волинська

Івано-Франківська

Рівненська

Вінницька

Чернігівська

Запорізька

Регіони-лідери

Регіони-сублідери

Базисні регіони

Регіони- челенджери

Регіони-аутсайдери

5

Ранг регіону за RІПзаг

4

5

Ранг регіону за RІпінд

3

2

1

1

2

3

4

10

6

7

8

9

15

11

12

13

14

16

17

18

19

21

22

23

24

20

25

9

10

8

7

6

14

15

13

12

11

19

20

18

17

16

24

25

23

22

21

Рис. 3.2 Інвестиційна привабливість регіонів для здійснення ЕСГД (попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності суб’єктів господарювання)
Прикладом застосування результатів розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості ЕСГД для обгрунтування потреби у певних видах пільг може бути їх застосування при визначенні виду податкових пільг за податком на прибуток, як це показано у табл. 3.13. 
Результати визначення рейтингу інвестиційної привабливості регіонів для здійснення ЕСГД та їх ранжування свідчать про те, що згідно авторських пропозицій в десяти регіонах- аутсайдерах ЕССГ можуть претендувати на найбільш широке коло пільг за податком на прибуток включаючи  звільнення від сплати податку на прибуток протягом економічно обґрунтованого строку. У восьми регіонах- челенджерах ЕССГ можуть претендувати на застосування податкових знижок і податкових кредитів, що розраховуються за прирістним або ж за  об’ємним  методами, але перевагу слід надавати зазначеним пільгам, що розраховуються за об’ємним методом. У чотирьох базисних регіонах ЕССГ можуть претендувати на застосування податкових знижок, що визначаються за прирістним методом та податкових знижок, що визначаються за об’ємним  методом та інвестиційних податкових кредитів, що визначаються за прирістним методом, але перевагу слід надавати двом останнім пільговим інструментам. 

Таблиця 3.13
Пільги за податком на прибуток відповідно до розподілу регіонів за рейтингом інвестиційної привабливості здійснення ЕСГД [авторська розробка]

Вид регіону за рейтингом інвестиційної привабливості	Вид податковиз пільг	
Регіони- лідери: Донецька обл., Дніпропетровська обл.	- інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом	
Регіони- сублідери: Черкаська обл.	- інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом	
Регіони базисні: Львівська обл., Полтавська обл., Сумська обл., Тернопільська обл.
	- інвестиційна податкова знижка, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом,
- інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом	
Регіони- челенджери: Житомирська обл., Закарпатська обл., Київська обл., Кіровоградська обл., Луганська обл., Миколаївська обл., Харківська обл., Херсонська обл.	- інвестиційна податкова знижка, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом,
- інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом	
Регіони- аутсайдери: АРК, Вінницька обл., Волинська обл., Запорізька обл., Івано-Франківська обл., Одеська обл., Рівненська обл., Хмельницька обл., Чернівецька обл., Чернігівська обл.	- інвестиційна податкова знижка, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом,
- інвестиційний податковий кредит, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом,
- звільнення від сплати податку на прибуток протягом економічно обґрунтованого строку	

Для ЕССГ, що функціонують у двох регіонах- лідерах, доцільним є застосування інвестиційних податкових кредитів, що визначаються за прирістним методом. За результатами ранжування регіонів за RІПзаг та RІПінд визначено, що до групи регіонів- сублідерів може бути віднесена Черкаська область і щодо ЕССГ, які функціонують в цій області доцільно застосовувати інвестиційні податкові кредити, що визначається за прирістним методом та за об’ємним  методом, надаючи перевагу застосування об’ємного методу.

3.3. Організаційно- управлінські та практичні аспекти вдосконалення регіонального економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності 

Результати застосування пропозицій щодо оцінки еколого-економічного стану регіону дозволили, виходячи із значення показника комплексної оцінки еколого-економічної стану та значень суми індикаторів економічного стану та суми індикаторів екологічного стану, згрупувати регіони за такими варіантами: перший, другий, третій, четвертий, п’ятий, восьмий варіанти.
Дані щодо результатів оцінки еколого-економічного стану регіонів в цілому представлені у додатку К. За результатами розрахунків позитивне значення показника комплексної оцінки еколого- економічного стану мають лише шість областей: Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Полтавська, Рівненська, Чернівецька. Але для висновків щодо пріоритетних напрямів економічного стимулювання ЕСГД необхідний більш детальний аналіз, зокрема, аналіз складових показника комплексної оцінки еколого-економічної стану. 
Для регіонів, у яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 1-м варіантом, кількість індикаторів економічного розвитку регіону, які більші за нуль, більша за кількість індикаторів економічного розвитку регіону, які менші за нуль, як це видно з табл. 3.14. Щодо екологічних індикаторів, то більшою є кількість індикаторів екологічного стану регіону, що більші за нуль. Аналізуючи значення індикаторів слід зазначити, що у Полтавській області індикатор питомої ваги екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій в основний капітал є негативним, тобто питома вага екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій в основний капітал є меншою, ніж в середньому по країні, що свідчить про недостатню увагу до перспектив загострення екологічних проблем (додаток К). Щодо Запорізької області, то високий показник індикатора питомої ваги екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій у основний капітал в цілому є позитивним явищем, зважаючи на високий ступінь екодеструктивного впливу промислового комплексу, про що свідчить негативне значення індикатора питомої ваги екологічних зборів у ВДВ, але важливим є моніторинг ефективності конкретних напрямів інвестування (додаток К).

Таблиця 3.14
Регіони, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 1-м варіантом [авторська розробка]
Регіон	Кількість NІіk+екон	Кількість NІіk-екон	Кількість NІіk+екол	Кількість NІіk-екол	
Запорізька обл.	3	1	2	1	
Полтавська обл.	3	1	2	1	

Для регіонів, у яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 2-м варіантом, характерним є перевищення кількості індикаторів економічного розвитку регіону, які більші за нуль над кількістю менших за нуль відповідних індикаторів, що свідчить про кращий за середній по країні стан економічного розвитку. В той же час кількість індикаторів екологічного стану, які менші за нуль, перевищує кількість більших за нуль відповідних індикаторів, як це видно з табл.3.15.
Для Донецької та Дніпропетровської областей, показник комплексної оцінки еколого-економічного стану яких сформований за 2-м варіантом, характерним є негативне значення індикатора питомої ваги екологічних зборів у ВДВ, тобто виражений у вартісній формі питомий негативний вплив на НПС, який пов’язаний з виробництвом ВДВ, є вищим в порівнянні з загальнодержавним показником. В той же час індикатор питомої ваги інвестицій в основний капітал на охорону навколишнього природного середовища у загальних інвестиціях в основний капітал для цих областей є позитивним, що зважаючи на негативне значення  індикатора питомої ваги екологічних зборів у ВДВ може свідчити про незбалансованість здійснення екологічних інвестицій та нарощування обсягів виробництва ВДВ. Для Харківської області навпаки характерним є нижче за середнє по країні значення  показника питомої ваги екологічних зборів у ВДВ, але поряд з цим негативної оцінки заслуговує недостатня увага до здійснення екологічних інвестицій, про що свідчить негативне значення індикатор питомої ваги інвестицій в основний капітал на охорону навколишнього природного середовища у загальних інвестиціях в основний капітал.

Таблиця 3.15
Регіони, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 2-м варіантом [авторська розробка]
Регіон	Кількість NІіk+екон	Кількість NІіk-екон	Кількість NІіk+екол	Кількість NІіk-екол	
Дніпропетровська обл.	3	1	1	2	
Донецька обл.	3	1	1	2	
Харківська обл.	3	1	1	2	

Щодо регіонів, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 3-м варіантом, то для них є характерним перевищення індикаторів економічного стану, які менші за нуль, над індикаторами економічного стану, що більші за нуль, як це видно з табл.3.15. Для Волинської, Житомирської, Львівської, Рівненської, Тернопільської, Чернівецької областей позитивним серед індикаторів економічного розвитку є лише індикатор зносу основних засобів, що свідчить про те, що показник зносу основних засобів у цих областях нижчий за середнє по країні значення. Кіровоградська та Херсонська області характеризуються відсутністю індикаторів економічного стану, які більші за нуль, що свідчить про нижчі за середні по країні показники економічного розвитку. Щодо індикаторів екологічного стану, то кількість зазначених індикаторів, що більші за нуль, перевищують кількість індикаторів, що менші за нуль. Для всіх областей, що відносяться до 3-го варіанту, крім Рівненської та Чернівецької областей негативне значення серед індикаторів екологічного стану має лише індикатор питомої ваги екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій у основний капітал, що свідчить про недостатню увагу до перспектив загострення екологічних проблем.
 
Таблиця 3.16
Регіони, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 3-м варіантом [авторська розробка]
Регіон	Кількість NІіk+екон	Кількість NІіk-екон	Кількість NІіk+екол	Кількість 
NІіk-екол	
Волинська обл.	1	3	2	1	
Житомирська обл.	1	3	2	1	
Кіровоградська обл.	-	4	2	1	
Львівська обл.	1	3	2	1	
Рівненська обл.	1	3	3	-	
Тернопільська обл.	1	3	2	1	
Херсонська обл.	-	4	2	1	
Чернівецька обл.	1	3	3	-	

Для Закарпатської області, як це видно з табл. 3.17, характерне відсутність індикаторів екологічного стану, які менші за нуль. Щодо індикаторів економічного стану, то кількість індикаторів економічного стану, які більші за нуль, та індикаторів, які менші за нуль, є одинаковою. Позитивне значення серед аналізованих показників економічного розвитку для цієї області мають індикатори зносу основних засобів та рівня безробіття.

Таблиця 3.17
Регіони, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 4-м варіантом [авторська розробка]
Регіон	Кількість NІіk+екон	Кількість NІіk-екон	Кількість NІіk+екол	Кількість NІіk-екол	
Закарпатська обл.	2	2	3	-	

Щодо регіонів, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 5-м варіантом, то для них є характерним перевищення індикаторів екологічного стану, які менші за нуль, над індикаторами екологічного стану, що більші за нуль, як це видно з табл. 3.18. Серед індикаторів екологічного стану позитивне значення має лише індикатор питомої ваги екологічних зборів у ВДВ. Щодо індикаторів економічного стану, то кількість індикаторів економічного стану, які більші за нуль, та індикаторів, які менші за нуль, є одинаковою. Позитивне значення серед показників економічного розвитку для цієї області мають індикатори зносу основних засобів та рівня безробіття.

Таблиця 3.18
Регіони, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 5-м варіантом [авторська розробка]
Регіон	Кількість NІіk+екон	Кількість NІіk-екон	Кількість NІіk+екол	Кількість NІіk-екол	
АРК	2	2	1	2	
Київська обл.	2	2	1	2	

Для регіонів, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 8-м варіантом, характерним є перевищення кількості індикаторів економічного розвитку та екологічного стану, які менші за нуль, над індикаторами, що більші за нуль. Щодо індикаторів економічного розвитку, то у Івано- Франківській, Сумській, Чернігівській областях взагалі відсутні індикатори економічного розвитку, які більші за нуль, що свідчить про те, що всі аналізовані показники економічного розвитку в цих регіонах менші за середні по країні показники. Щодо індикаторів екологічного стану, то для Вінницької, Миколаївської, Одеської, Сумської, Хмельницької, Черкаської, Чернігівської областей характерним є позитивне значення індикатора питомої ваги екологічних платежів у ВДВ, що свідчить про менші за середні по країні показники негативного впиву на НПС, що пов'язаний з виробництвом ВДВ. В Івано-Франківській області позитивне значення серед індикаторів екологічного стану має лише індикатор питомої ваги екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій у основний капітал, що разом з негативним значенням індикатору питомої ваги екологічних платежів у ВДВ свідчить про недостатню увагу до проблем еколого-економічного збалансування господарської діяльності.

Таблиця 3.19
Регіони, в яких показник комплексної оцінки еколого-економічного стану сформований за 8-м варіантом [авторська розробка]
Регіон	Кількість NІіk+екон	Кількість NІіk-екон	Кількість NІіk+екол	Кількість 
NІіk-екол	
Вінницька обл.	1	3	1	2	
Івано-Франківська  обл.	-	4	1	2	
Луганська обл.	1	3	-	3	
Миколаївська обл.	1	3	1	2	
Одеська обл.	1	3	1	2	
Сумська обл.	-	4	1	2	
Хмельницька обл.	1	3	1	2	
Черкаська обл.	1	3	1	2	
Чернігівська обл.	-	4	1	2	
У здійсненні економічного стимулювання розвитку ЕСГД в межах кожного конкретного регіону в сучасних економічних умовах слід виходити з принципів пріоритетності застосування економічних інструментів, що адекватні ринковим умовам, та створення сприятливих економічних умов для розвитку екологічного бізнесу та ринку. Регіони, для яких характерним є перевищення кількості індикаторів економічного розвитку, які більші за нуль, над індикаторами економічного розвитку, що менші за нуль, потрібно орієнтувати на самостійне вирішення підприємствами- забруднювачами екологічних проблем, які створюються ними при здійсненні господарської діяльності. Для вирішення екологічних проблем необхідно створити пільгові умови для здійснення ЕСГД як підприємствами- забруднювачами, так і суб’єктами господарювання основною діяльності яких є попередження та подолання негативного впливу на навколишнє природне діяльності та розвиток нових сфер екологічного бізнесу. В регіонах, для яких характерним є характерним є перевищення кількості індикаторів економічного розвитку та екологічного стану, які менші за нуль, над відповідними індикаторами, що більші за нуль, разом із застосуванням стимулюючих здійснення ЕСГД недотаційних інструментів слід застосовувати дотації та цільове фінансування господарської діяльності, яка спрямована на вирішення екологічних регіональних проблем. Але такі субсидії та дотації мають бути спрямовані не тільки на оперативне подолання негативного впливу господарської діяльності на НПС, але і на перспективне стимулювання ЕССГ, які б були здатні в майбутньому постійно здійснювати діяльність по попередженню та подоланню негативного впливу господарської діяльності інших суб’єктів господарювання, створювати основу для розвитку екологічного ринку та сприяти вирішенню проблеми безробіття. 
Результати аналізу еколого-економічного стану регіонів, що представлені у табл. 3.14-3.19, свідчать про те, що в п’яти областях кількість індикаторів економічного розвитку, які більші за нуль, перевищує кількість індикаторів економічного стану, які менші за нуль; в трьох областях їх кількість є одинаковою. В інших 18-ти регіонах кількість індикаторів економічного розвитку, які менші за нуль, є більшою за кількість індикаторів економічного розвитку, що більші за нуль. Перелік можливих економічних інструментів стимулювання ЕСГД у відповідності до таких результатів аналізу еколого-економічного стану регіонів представлений у табл. 3.20. 

Таблиця 3.20
Пріоритетні інструменти стимулювання ЕСГД на регіональному рівні [авторська розробка]

Регіон	
Варіант формування показника еколого-економічного стану регіону	
Економічні інструменти стимулювання ЕСГД	
Запорізька обл., 
Полтавська обл., 
Дніпропетровська обл., Донецька обл., Харківська обл., Закарпатська обл.	
1-й, 2-й, 4-й, 6-й	- пільгове кредитування через систему регіонального фонду охорони НПС;
- пільгове оподаткування;
- лізинг екологічного обладнання та обладнання для здійснення ЕСГД	
Волинська обл., Житомирська обл., Кіровоградська обл., Львівська обл., Рівненська обл., Тернопільська обл., Херсонська обл., Чернівецька обл., АРК, Київська обл., Вінницька обл., Івано- Франківська обл., Луганська обл., Миколаївська обл., Одеська обл., Сумська обл., Хмельницька обл., Черкаська обл., Чернігівська обл.	
3- й, 5-й, 7-й, 8-й	- пільгове кредитування через систему регіонального фонду охорони НПС;
- пільгове кредитування з Державного фонду охорони НПС;
- пільгове оподаткування;
- фінансове стимулювання шляхом зменшення суми перерахування екологічних платежів до Державного бюджету; 
- лізинг екологічного обладнання та обладнання для здійснення ЕСГД;
- державні дотації на розвиток ЕСГД;
- субсидії з Державного бюджету на фінансування регіональних екологічних програм 	

Таким чином, за результатами аналізу варіантів формування показника еколого-економічного стану регіонів переважна більшість регіонів характеризується гіршими за середні по країні економічними показниками і потребують у вирішенні екологічних проблем застосування разом з ринковими інструментами екологічного регулювання державних субсидій, дотацій, перерозподілу коштів від екологічних зборів, які надходять до Державного бюджету на користь регіональних екологічних фондів.За сучасних умов дефіциту коштів Державного бюджету, часто навіть на забезпечення нагальних соціальних потреб суспільства, необхідно зосередити увагу на місцевих бюджетах, а саме на проблемі дотримання принципу цільового використання коштів, що надходять до місцевих бюджетів від сплати екоресурсних зборів. 
В регіонах, де питома вага екологічних зборів у ВДВ більша за середнє по країні значення, пропонуємо застосовувати, як один з пріоритетних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності, залік коштів, які витрачаються суб’єктами господарювання на зниження екодеструктивного впливу на НПС, в рахунок сплати екологічних зборів до місцевих фондів охорони НПС. Перелік таких регіонів та відповідних їх варіантам формування показника еколого-економічного стану регіону економічних інструментів наведений у табл. 3.21.
Здійснення фінансового стимулювання ЕСГД в межах запропонованого Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД потребує відповідної фінансової бази. Зважаючи на те, що фінансові ресурси регіональних екологічних фондів є обмеженими і відсоток нецільового використання їх коштів досить значний, оцінимо можливі резерви збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД. Можливі напрями реалізації пропозицій щодо розширення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні пропонуємо проаналізувати на прикладі Сумської області. Фінансова база стимулювання ЕСГД на регіональному рівні, як це відображено у формулі (2.17) може складатися з фінансових ресурсів, що формуються за рахунок діяльності відділів Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД та з фінансових ресурсів, що формуються за рахунок впровадження пропозицій щодо податкових джерел фінансування ЕСГД. 
Таблиця 3.21
Пріоритетні інструменти стимулювання ЕСГД в регіонах з вищим за середнє по країні значенням екологоємності ВДВ [авторська розробка]
Регіон	Значення індикатору питомої ваги екологічних платежів у ВДВ	Пріоритетні економічні інструменти	
Дніпропетровська обл.
	-1,82	- пільгове кредитування через систему регіонального екологічного фонду,
- пільгове оподаткування,
- лізинг екологічного обладнання та обладнання для здійснення ЕСГД,
- залік коштів, які витрачають суб’єкти господарювання на природоохоронні цілі, в рахунок сплати екологічних зборів до місцевих фондів охорони НПС	
Донецька обл.	-1,16		

Запорізька обл.	-0,73		
Івано- Франківська обл..	-0,76	- пільгове кредитування через систему регіонального екологічного фонду,
- пільгове кредитування з Державного екологічного фонду,
- пільгове оподаткування,
- фінансове вирівнювання шляхом зменшення суми перерахування екологічних платежів до Державного бюджету, 
- лізинг екологічного обладнання та обладнання для здійснення ЕСГД,
- державні дотації на розвиток ЕСГД,
- субсидії з державного бюджету на фінансування регіональних екологічних програм з вирішення найгостріших екологічних проблем,
- залік коштів, які витрачають суб’єкти господарювання на природоохоронні цілі, в рахунок сплати екологічних зборів до місцевих фондів охорони НПС	
Луганська обл.	-1,14		

Спираючись на статистичні дані щодо податкових надходжень до зведеного бюджету Сумської області, можна оцінити такий резерв збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні, як фінансові ресурси, що формуються за рахунок встановлення фіксованого відсотка від суми прибуткового податку з громадян, що є складовою формули 2.19.
 Ще одним резервом збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні є кошти, які формуються за рахунок контролю Ради Центру за дотриманням принципу цільового використання коштів, які надходять від екоресурсних зборів до місцевих бюджетів, що відображено у формулі 2.18.
Пропонуємо акумулювати 3% від суми прибуткового податку з громадян на умовах обов’язкового визначення цільового призначення використання таких коштів на вирішення конкретної регіональної екологічної проблеми, наприклад, для Сумської області актуальною є проблема поводження з відходами. Встановлення відсотка відрахувань на рівні 3 % є апробованим у зарубіжній практиці.
Встановлення відсотка відрахувань саме від прибуткового податку з громадян обгрунтовуємо тим, що відповідно до Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, збереження генофонду українського народу є обов’язком держави, тому досить логічним є спрямування частини коштів, які сплачують громадяни з власних доходів, спрямовувати на забезпечення їх конституційного права на їх екологічну безпеку та на забезпечення екологічної безпеки майбутніх поколінь. 
Ретроспективний аналіз зазначених можливих резервів збільшення фінансвої бази стимулювання ЕСГД свідчить, що резерви збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД в Сумській області існують і вони не пов’язані із збільшенням податкового навантаження суб’єктів господарювання, що випливає з даних представлених у табл. 3.22. Дані таблиці свідчать про те, що протягом 2003-2003 рр. у порівнянні з 2000 роком значно збільшилась сума надходжень від податку на прибуток до зведеного бюджету області і реалізація пропозицій щодо встановлення відрахувань у розмірі 3% від прибуткового податку на екологічні цілі дозволила б спрямовувати мільйони гривень на екологічні цілі. А дотримання принципу цільового використання екологічних зборів дозволило б сформувати значний фінансовий резерв для стимулювання екологічно спрямованої господарської діяльності, наприклад, у розмірі 1,9 млн.грн у 2004 році.

Таблиця 3.22
Фінансові резерви зведеного бюджету Сумської області щодо збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД [авторська розробка]
Показники бюджету	Роки 	
	2000 р.	2003 р.	2004 р.	
Прибутковий податок з громадян, тис. грн	136538,2	274262,3	247600,1	
Сума коштів на екологічні цілі, яку можна сформувати за рахунок встановлення відрахувань у розмірі 3% від прибуткового податку, тис. грн	4096,15	8227,87	7428	
Фактично сплачено екологічних зборів до місцевих бюджетів Сумської області, тис. грн	848,96	943,25	1978,34	
Природоохоронні витрати з місцевих бюджетів Сумської області, тис. грн	63,2	8,2	46,5	
Сума коштів на екологічні цілі, яку можна сформувати за рахунок дотримання принципу цільового використання екологічних зборів, тис. грн	785,76	935,05	1931,84	
Всього- можливий фінансовий резерв щодо збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД	4881,91	9162,92	9359,84	

У відповідності до варіанту формування показника еколого-економічного стану регіону застосування такого економічного інструменту, як зменшення відсотка перерахування екологічних платежів до Державного бюджету, для Сумської області є доцільним. Ретроспективний аналіз коштів, що можна було б спрямовувати на стимулювання ЕСГД, за рахунок зменшення відсотка перерахування екологічних платежів до Державного бюджету до 10% свідчить, що застосування такого джерела є досить виправданим, що випливає з табл. 3.23.

Таблиця 3.23
Фінансові ресурси стимулювання ЕСГД в Сумській області, що формуються за рахунок зменшення відсотка перерахування екологічних платежів до Державного бюджету [авторська розробка]
Показник	Роки 	
	2000 р.	2003 р.	2004 р. 	

Фактично сплачено екологічних зборів до Державного бюджету (відсоток перерахування-30%), тис.грн

	363,84	404,25	847,86	
Сума, що вивільняється за рахунок встановлення відсотка перерахування екологічних зборів до 
Державного бюджету на рівні 10%, тис. грн	242,56	269,5	565,24	

У визначенні зменшеного відсотка перерахування екологічних платежів до Державного бюджету пропонуємо виходити з досвіду стимулювання природоохоронної діяльності підприємств гірничо- металургійного комплексу. Відповідно до Закону України “Про проведення економічного експерименту на підприємствах гірничо- металургійного комплексу України” кошти від збору за забруднення НПС підприємствами гірничо- металургійного комплексу, які беруть участь у експерименті, розподіляються між місцевими, обласними та республіканським АРК та Державними фондами охорони НПС у співвідношенні відповідно по 10%, та 70% і використовуються цими підприємствами на природоохоронні заходи [54].
Одним із елементів рекомендацій до удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні є рейтингова оцінка екологічної спрямованості суб’єкта господарювання. Пропонуємо здійснити таку оцінку на прикладі підприємства з переробки льоно- та коноплесировини. Результати розрахунку рейтингової оцінки екологічної спрямованості суб’єкта господарювання, що здійснює свою діяльність в сфері первинної переробки льоно- та коноплепродукції, представлено у табл. 3.24. 
Показники оцінки екологічної спрямованості матеріального капіталу, що представлені у табл. 3.24, дозволяють оцінити частку вартості основних фондів природоохоронного призначення в їх загальній вартості (ЧВОФпр.п ), частку вартості реалізованих товарів екологічного призначення в загальній вартості вироблених товарів екологічного призначення (ЧВТе.п.р ), темп приросту вартості реалізованих товарів екологічного призначення (∆ Тр. в.т.е.п ). Показники оцінки екологічної спрямованості людського капіталу, що представлені у таблиці дозволяють оцінити темп приросту робочих місць ЕССГ(∆Т р. р.м.е.с.с.г ), темп приросту середньомісячної заробітної плати працівників ЕССГ(∆Т р.с..з. п ). Рейтингова оцінка екологічної спрямованості господарської діяльності ВАТ «Глухівтехволокно» протягом 2004-2005 рр. зменшилась, але позитивним є те, що темп приросту частки ековідшкодувальних витрат у загальній сумі витрат (∆Т в. ековідшкод ) становив у 2004 році 0,17, а в 2005 році- -0,09.
Екологічними чинниками вибору об’єктом аналізу саме такого виду господарської діяльності є те, що: використовується натуральна сировина замість синтетичних матеріалів; матеріали, які виготовляють із конопель розкладаються під впливом мікроорганізмів, що не характерно для синтетичних матеріалів; промислове застосування льону та конопель дозволяє зберегти цінні природні ресурси, наприклад, лісові ресурси; гігієнічність, висока міцність, природна бактерицидність льону та конопель; відходи, які утворюються при переробці льоно- та коноплепродукції мають широкий спектр промислового застосування, що дозволяє скоротити застосування цінних природних ресурсів, наприклад, в промисловості будівельних матеріалів.

Таблиця 3.24
Показники рейтингової оцінки екологічної спрямованості господарської діяльності на прикладі підприємства ВАТ «Глухівтехволокно» [авторська розробка]
Показники	Роки	
	2004 р.	2005 р.	
1.Показники оцінки екологічної спрямованості матеріального капіталу 			
1.1 ЧВОФпр.п 	0,064	0,067	
1.2 ЧВТе.п.р	0,872	0,529	
1.2 ∆ Тр. в.т.е.п	0,279	-0,396	
Сума показників	1,215	0,2	
2. Показники оцінки екологічної спрямованості людського капіталу 			
∆Т р. р.м.е.с.с.г	0,037	0,107	
∆Т р.с..з. п	0,211	0,299	
Сума показників	0,248	0,406	
R 	0,893	0,268	
∆Т в. ековідшкод	0,17	-0,09	

До 1993 року Україна займала провідні позиції в світі з виробництва льоноволокна. В середньому за 1990-1992 рр. валовий збір волокна складав 106,5 тис. тон, що дорівнювало 15% обсягу виробництва в основних країнах-виробниках. Після 1992 року в Україні відбувається різке скорочення виробництва льонопродукції. Наприклад, обсяг заготівлі волокна льону в 1999 році скоротився порівняно з 1991 роком з 103770 тон до 4641 тони, або більш ніж у 22 рази, насіння - майже в 111 разів, з 17150 тон до 155 тон. Щодо коноплярства, то порівнюючи з 1991 роком у 2002 році площа конопель скоротилася майже у 7 разів, валовий збір волокна зменшився в 9,5 рази, врожайність волокна знизилась за цей період на 3,1 ц/га, насіння - майже на 3 ц/га. Основними причинами занепаду льонарства та коноплярства в Україні є: низька платоспроможність підприємств легкої промисловості, низькі ціни на льоно- та коноплесировину, диспаритет цін на енергоносії, матеріально- технічні ресурси і льоно- та коноплепродукцію, висока собівартість льоно- та коноплепродукції, невідповідність існуючого державного економічного стимулювання сільського господарства умовам ринкових відносин, відсутність ефективного державного регулювання ринку волокна [24]. 
Але існують економічні чинники, які дають підстави для визнання перспективності та необхідності розвитку галузей льонарства, коноплярства та промислового застосування льоно- та коноплепродукції: наявність в Україні сприятливих природно-кліматичних умов для вирощування льону та конопель, наявність хоча й застарілої матеріально-технічної бази виробництва та переробки льоно- та коноплепродукції, традиції та досвід, які ще не втрачені в сільському господарстві щодо вирощування зазначених культур, існування ресурсозберігаючих технологій вирощування льоно- та коноплепродукції, наявність вітчизняних та закордонних екологічно спрямованих технологій, які здатні розширити сфери застосування льоно- та коноплепродукції та відходів їх переробки, екологічні чинники.
Практичним застосуванням результатів рейтингової оцінки екологічної спрямованості суб’єкта господарювання може бути їх застосування при обгрунтуванні запитів на одержання різного роду пільг; при веденні регіональних реєстрів екологічно спрямованих суб’єктів господарювання; застосування у схемі фінансового вирівнювання та у схемі реалізації економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні (рис.2.8).

Висновки до 3 розділу.

Аналіз такого базового елементу економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності на регіональному рівні, як екологічні збори, на прикладі Сумської області дозволив зробити висновок, що ті кошти, які надходять від суб’єктів господарювання до Державного та місцевих бюджетів від екологічних зборів, майже не повертаються до них, і, звичайно, відсутня позитивна мотивація як до сплати екологічних зборів, так і до виконання різного роду природоохоронних заходів, а тим паче до інвестування ЕСГД. В той же час поточні витрати на охорону природу і витрати на капітальний ремонт основних виробничих фондів природоохоронного значення здійснюються в-основному за рахунок власних коштів суб’єктів господарювання. Діяльність екологічних фондів Сумської області є нестабільною, їх кількість кожного року змінюється. Внесок місцевих екологічних фондів Сумської області у фінансування природоохоронної діяльності дуже незначний, хоча існує проблема недовикористання та нецільового використання їх коштів. Аналіз екоінноваційної діяльності в Сумській області свідчить про те, що на сучасному етапі мотивація до здійснення інвестицій в екоінноваційну діяльність є переважно примусово- обмежувального характеру і виражається у суттєвому впливі обсягу екологічних зборів на обсяги екологічних інвестицій. 
Також в умовах обмеженості фінансової бази стимулювання ЕСГД та за існуючого стану місцевих екологічних фондів зростає роль оцінки інвестиційної привабливості регіонів для здійснення ЕСГД. Наприклад, оцінка перспектив розвитку ЕСГД в Сумській області дозволила визначити, що найбільш перспективним є здійснення господарської діяльності спрямованої на попередження та усунення наслідків екодеструктивної діяльності інших суб’єктів господарювання та спрямованої на виробництво екологічно чистої текстильної продукції. 
Практичне застосування рекомендацій щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД на прикладі пільг за податком на прибуток свідчить про те, що лише незначна кількість регіонів може претендувати на найбільш широке коло пільг за таким податком, див. табл. 3.13.
Практичне застосування пропозицій, що стосуються комплексу організаційно- управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні дозволило отримати такі результати: 1) розрахунок показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіонів та аналіз варіантів його формування свідчить про те, що переважна більшість регіонів характеризується гіршими за середні по країні економічними показниками і потребують у вирішенні екологічних проблем застосування разом з ринковими інструментами екологічного регулювання державних субсидій, дотацій, перерозподілу коштів від екологічних зборів, які надходять до Державного бюджету на користь регіональних екологічних фондів; 2) аналізуючи значення такого індикатора екологічного стану регіону, як питома вага екологічних зборів у ВДВ, за регіонами визначено, що в п’ятьох регіонах цей індикатор має більше за середнє по країні значення, що у відповідності до запропонованого методичного підходу передбачає застосування в якості одного із пріоритетних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності, залік коштів, які витрачаються суб’єктами господарювання на зниження екодеструктивного впливу на НПС, в рахунок сплати екологічних зборів до місцевих фондів охорони НПС; 3) реалізація пропозицій щодо розширення фінансової бази стимулювання ЕСГД на регіональному рівні на прикладі Сумської області дозволила зробити висновок, що резерви збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД в Сумській області існують і вони не пов’язані із збільшенням податкового навантаження суб’єктів господарювання. Ретроспективний аналіз фінансових резервів зведеного бюджету Сумської області щодо збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД свідчить, що суми коштів, які формуються за рахунок встановлення відрахувань у розмірі 3% від прибуткового податку на екологічні цілі, за рахунок дотримання дотримання принципу цільового використання екологічних зборів, за рахунок зменшення відсотка перерахування екологічних платежів до Державного бюджету є досить значними, див. табл. 3.21, табл. 3.22. Результати дослідження, які викладені у розділі 3, відображені у публікаціях за списком використаних літературних джерел: [88], [92], [93], [94].

ВИСНОВКИ

У дисертації здійснене теоретичне узагальнення та нове вирішення наукової проблеми, що виявляється у теоретичному обгрунтуванні визначення сутності ЕСГД та економічного механізму ЕСГД; розробці комплексу організаційно- управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД з метою практичної його реалізації на регіональному рівні. 
Проведені дослідження дають змогу зробити наступні висновки:
1. Аналіз тверджень науковців щодо визначення сутності ЕСГД дозволив зробити висновок, що не всі суттєві аспекти такої господарської діяльності відображені у існуючих визначеннях та класифікаціях і часто обмежуються визначенням екологічного підприємництва та екологічного бізнесу. Також існуючі визначення сутності економічного механізму на рівні суб’єкта господарювання екологічні аспекти його функціонування часто не враховують, або не відносять до першочергових цілей.
2. Теоретичне узагальнення наукових підходів до сучасного економічного механізму природокористування та природоохоронної діяльності, дозволяє зробити висновок, що такий економічний механізм не стимулює впровадження екологічно безпечних способів здійснення господарської діяльності. Навіть ті з небагатьох економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності, які задекларовані в українському законодавстві, не позбавлені суттєвих недоліків і часто не набувають практичного застосування. Це свідчить про необхідність дослідження проблеми удосконалення економічного механізму екологічно спрямованої діяльності, який би відповідав ринковим умовам та дозволяв би збалансувати економічні потреби суспільства та екологічні вимоги сталого екологоорієнтованого розвитку. 
3. Аналіз сутності ЕСГД показав, що у її визначенні необхідно враховувати такі аспекти як: організація таких способів використання всіх ресурсів (матеріальних, трудових, природних, інформаційних, фінансових), які необхідні для здійснення конкретного виду господарської діяльності у відповідності до вимог сталого розвитку; необхідність розуміння ЕСГД у широкому сенсі як забезпечення екобезпечних та раціональних процесів господарювання та у вузькому сенсі, як діяльність конкретного суб’єкта господарювання щодо реалізації екологічних цілей, задекларованих у установчих документах. 
4. Аналіз існуючих видів ЕСГД дозволив здійснити подальший розвиток їх класифікації і здійснювати її за об’єктами впливу, галузевою належністю та за принципом формування прибутку, який дозволив здійснити визначення такого поняття, як екологічний прибуток- прибуток, який формується за рахунок безпосередньо прибутку від реалізації екологічних товарів та послуг а також таких опосередкованих складових, як: зменшення чи взагалі скасування екологічних платежів за рахунок екологізації процесів виробництва товарів та послуг, податкових та кредитних пільг, які застосовуються до екологічно орієнтованих суб’єктів господарювання, цінових знижок на ресурси, які необхідні для здійснення ЕСГД, у разі застосування ресурсо- та енергозберігаючих технологій, цінових надбавок, у разі державних закупівель екологічних товарів та послуг.
5. За результатами дослідження сутності економічного механізму ЕСГД виявлено, що його відмітною особливістю є те, що в схемі його функціонування першочерговими є екологічні цілі, або ж саме досягнення цих цілей є джерелом формування прибутку. Складові схеми функціонування економічного механізму екологічно спрямованого суб’єкта господарювання, що має результативно- цільовий характер, а саме, цілі, підсистеми забезпечення, функціональні підсистеми, підсистема економічних інструментів, та результативна підсистема доповнені екологічними складовими, що полегшує здійснення оперативного екологічного регулювання господарської діяльності та моніторингу екологічної спрямованості суб’єкта господарювання.
6. Основні орієнтири удосконалення економічного механізму ЕСГД відображають його цілі, а саме: узгодження економічних інтересів суб’єктів господарювання та екологічних вимог держави, екологічних потреб споживачів; екологічна реструктуризація економіки; перехід до сталого розвитку; щорічне відшкодування процентів екологічного боргу та зменшення його абсолютної величини. Досягнення таких цілей тісно пов’язане з виконанням функцій, які відображають основні відмінності удосконаленого економічного механізму ЕСГД від сучасного економічного механізму екологічного регулювання. До таких функцій відносяться: 1) стимулювання ЕСГД, 2) обмеження ресурсовитратної та екодеструктивної господарської діяльності, 3) створення сприятливого інвестиційного клімату для розвитку ЕСГД, 4) аналітична, 5) контрольна. Практична цінність удосконалення економічного механізму ЕСГД полягає у тому, що реалізація його функцій потребує не тільки застосування економічних інструментів, але і передбачає стимулювання розвитку відповідної ринкової інфраструктури, що забезпечує не тільки збільшення екологічно орієнтованих суб’єктів господарювання, але і сприяє процесу імплантації ЕСГД у всі сфери ринкової економіки. 
7. Аналіз напрямів удосконалення економічних інструментів екологічного регулювання господарської діяльності дозволив зробити висновок, що одним із найбільш перспективних напрямів стимулювання ЕСГД є застосування податкових пільг, зокрема за податком на прибуток та за зборами за забруднення НПС. Щодо діяльності місцевих фондів охорони НПС, то вони потребують реформування шляхом надання їм повноважень щодо застосування більш широкого кола фінансово- економічних інструментів. За сучасних умов низької ефективності функціонування місцевих фондів охорони НПС перспективним напрямом є залік коштів, які спрямовуються на екологічно орієнтовану господарську діяльність в рахунок сплати екологічних платежів до місцевого фонду охорони НПС.
8. Основою здійснення екологічно збалансованої економічної політики на державному рівні, на наш погляд, є здійснення екологічно збалансованого економічного розвитку регіонів, тому розроблення рекомендацій щодо визначення пріоритетних податкових інструментів стимулювання ЕСГД здійснено за регіональним принципом. Рекомендації передбачають визначення за результатами розрахунку рейтингу інвестиційної привабливості регіонів для здійснення певного виду ЕСГД таких груп регіонів: регіони- лідери, регіони базисні, регіони- аутсайдери,- та застосування податкових пільг з податку на прибуток у відповідності до групи, до якої відноситься регіон, за принципом надання найбільш широкого кола пільг для регіонів- аутсайдерів. Зазначені рекомендації доцільно використовувати суб’єктам господарювання як для визначення доцільності інвестування розвитку певного напряму ЕСГД в умовах певного регіону, так і для обгрунтування потреби у пільговому оподаткуванні. Застосування рекомендацій щодо оцінки інвестиційної привабливості здійснення ЕСГД органами місцевого самоврядуванні при формуванні місцевих бюджетів сприятиме підвишенню ефективності використання коштів фондів охорони НПС у випадку їх субсидування на фінансове стимулювання екологічно спрямованих суб’єктів господарювання. 
9. Застосування системи підтримки прийняття рішень щодо реалізації економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності на регіональному рівні дозволяє забезпечити поєднання аналітичних здібностей менеджерів Регіонального центру з координації та стимулювання ЕСГД та сучасних Exsel- інструментів для прийняття рішень щодо доцільності пільгового фінансування ЕССГ та визначення пріоритетних інструментів стимулювання щодо ЕССГ.
10. Уточнений та такий, що набув подальшого розвитку комплекс організаційно- управлінських та економічних заходів щодо удосконалення економічного механізму ЕСГД на регіональному рівні, пройшов апробацію та впроваджений на рівні суб’єкта господарювання та на рівні місцевого самоврядування. В частині пропозицій щодо визначення рейтингової оцінки екологічної спрямованоті суб’єкта господарювання методичний підхід доцільно застосовувати суб’єктам господарювання при обгрунтуванні запитів на одержання різного роду пільг; при поданні даних до регіональних реєстрів екологічно спрямованих суб’єктів господарювання (за умов їх впровадження у певному регіоні). Пропозиції щодо визначення показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону доцільно застосовувати органами місцевого самоврядування при визначенні інструментів стимулювання ЕСГД, що забезпечить науково обгрунтований підхід до врахування регіональних екологічних проблем, недосконалостей економічного механізму природокористування та регіональних економічних перспектив стмулювання ЕСГД. Пропозиції щодо джерел збільшення фінансової бази стимулювання ЕСГД доцільно застосовувати органами місцевого самоврядування при формуванні місцевих бюджетів, місцевих фондів охорони НПС та економічної частини екологічних програм. 
На підставі результатів дисертаційного дослідження можна запропонувати враховувати Міністерству охорони НПС рекомендації щодо визначення пріоритетних економічних інструментів стимулювання ЕСГД у відповідності до варіантів формування показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіону при формуванні планів природоохоронних програм і відповідних бюджетних запитів.

СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ
1.	Абалкин Л. Хозяйственный механизм на современном этапе.- М. 1990.- 414 с.
2.	Абалкин Л. Экономическая теория на пути к новой парадигме // Вопросы экономики.- 1993.-№ 1.- С. 12-27.
3.	Балацький О.Ф., Теліженко О.М., Соколов М.О. Управління інвестиціями: Навч. посібник.- 2-е видання переробл. і доп.- Суми: ВТД «Університетська книга», 2004.- 232 с.
4.	Балацкий О.Ф. Антология экономики чистой среды.- Сумы: ИТД «Университетская книга», 2007.- 272 с.
5.	Баранник В.Г. Обґрунтування економічної та енергетичної оцінки ресурсозберігаючих технологій виробництва льону та конопель // Селекція, технологія вирощування і збирання луб’яних культур: Зб. наук. праць. - Глухів: Інститут луб’яних культур УААН, 2001.- С. 160-168.
6.	Бланк И. А. Инвестиционный менеджмент: К: МП ИТЕМ ЛТД, 1995.- 96 с.
7.	Бобров А.Л, Папенов К.В. Экономическое развитие России и рациональное природопользование // Вестник Московского университета.- 2004.- №2.- С.3-20.
8.	Бойцун Н.Є., Стукало Н.В. Міжнародні фінанси: Навч. посіб.-Д.: АРТ-ПРЕС, 2004.- 328 с.
9.	Бойцун Н.Є., Стукало Н.В. Міжнародний лізинг: Монографія.-Д.: Вид-во Дніпропетр. Ун-ту, 2004.-172 с.
10.	 Буркинский Б.В. Ковалева Н.Г. Экономические проблемы природопользования. – К. Наукова думка; 1995.-141 с.
11.	 Буркинский Б.В., Степанов В.Н., Харичков С.К . Природопользование: основы экономико-экологической теории.- Одесса: ИПРЭЭИ НАН Украины, 1999.- 350 с.
12.	Быстряков И.К Эколого-экономические проблемы развития производительных сил: (Теорет. и методол. аспекты) / Под ред. С.И. Дорогунцова.- К.: ООО «Междунар. фин. агентство», 1997.- 255 с.
13.	Быстряков И.К. Защита экологических интересов государства: современный взгляд на проблему // Економіка природокористування і охорони довкілля: Щорічник наук. праць / НАН України; Рада по вивченню продуктивних сил України / Данилишин Б.М. (відп. ред.).- К., 2005.-С. 35-42
14.	Бюджетний кодекс України № 2545-III від 21.06.2001// Відомості Верховної Ради України, 2001, № 37-38
15.	Веклич О.О. Економічні суперечності сучасного природокористування: Автореф. дис. … доктора економічних наук / Інститут економіки.- К., 1999.-34 с.
16.	Веклич О.О. Екологічне оподаткування в Україні: реалії та напрями вдосконалення з урахуванням світового досвіду: Наук.видання / НАН України, Ін-т економіки.- Київ, 2001.- 47 с.
17.	Веклич О.О.Економічний механізм екологічного регулювання в Україні. –К.: Український інститут досліджень навколишнього середовища і ресурсів, 2003.– 88 с.
18.	Веклич О.О. Сучасний стан та ефективність економічного механізму екологічного регулювання // Економіка України.- 2003.- №10.- С. 62-70.
19.	Веклич О.О. Резерв поповнення місцевих бюджетів - вилучення екологічної ренти // Економіка природокористування і охорони довкілля: Щорічник наукових праць / НАН України; Рада по вивченню продуктивних сил України / Данилишин Б.М. (відп. ред.).- К., 2006.- С. 29-35.
20.	Вецепура Н.В. Соціально- економічний механізм розвитку господарської діяльності промислових підприємств: Автореф. дис. … канд. екон. наук / Приазовський державний технічний університет.- Маріуполь, 2005.- 20с.
21.	Волошин С.М., Печерська Т.П. Економічний механізм забезпечення екологічної безпеки в системі державного регулювання природно- техногенною безпекою // Економіка природокористування і охорони довкілля: Щорічник наукових праць / НАН України; Рада по вивченню продуктивних сил України / Данилишин Б.М. (відп. ред.).- К., 2006.-С. 89- 97.
22.	 Галушкина Т.П. Экономические инструменты экологического менеджмента (теория и практика)- Одесса, Институт проблем рынка и экономико-экологических исследований НАН Украины, 2000.-280 с.
23.	Гирусов Э.В. Экология и экономика природопользования: Учебник для вузов.-М.: ЮНИТИ, 2000.-455 с.
24.	Голобородько П.А., Ситник В.П., Баранник В.Г. Льонарство та коноплярство: проблеми і перспективи // Селекція, технологія виробництва та первинної переробки льону і конопель: Зб. наук. пр.- Глухів: Інститут луб’яних культур УААН, 2000.- С. 3-15. 
25.	Голубецкая Н.П. Сбалансированное природопользование в условиях переходной экономики. - М.:НИА-Природа, 2000. – 168 с.
26.	Господарський кодекс України, № 436-IV від 16.01.2003 // Офіційний вісник України, 2003, № 11 (28.03.2003)
27.	Гофман К.Г., Дунаевский Л.В., Кречетов Л.И., Львовская К.Б. О формировании региональных рыночных систем регулирования качества окружающей природной среды // Экономика и математические методы.- 1991.- Т.27, вып. 5.- С. 894-903.
28.	Гофман К.Г. Экономический механизм природопользования в условиях перехода к рыночной экономике // Экономика и математические методы.-1991.- том 27, вып. 2.- С. 315-320.
29.	Гофман К.Г. «Кредитные отношения» общества и природы // Экономика и математические методы.- 1994.- том 30, вып. 2.- С. 17-32.
30.	 Гранберг А. Основы региональной экономики.- М.: ГУВШЕ, 2000.
31.	Григорова А.А., Черный С.Г. Формирование современной информационно- аналитической системы для поддержки принятия решений // Автоматика. Автоматизация. Электронные комплексы и системы.- 2003.- №2.- С. 74-77.
32.	Данилишин Б.М. Природно-екологічний потенціал в стратегії сталого розвитку України // Наука та наукознавство.- 2006.- №3.- С.95-100.
33.	Декрет кабінету міністрів України “Про місцеві податки і збори” від 20.05.1993 р. № 56-93 // Відомості Верховної Ради України, 1993, № 30
34.	Доповідь про стан НПС в Сумській області у 1996 році
35.	Доповідь про стан НПС в Сумській області у 1999 році
36.	Доповідь про стан НПС в Сумській області у 2000 році
37.	Доповідь про стан НПС в Сумській області у 2001 році
38.	Доповідь про стан НПС в Сумській області у 2002 році
39.	Доповідь про стан НПС в Сумській області у 2003 році
40.	Довкілля Сумщини у 2004 році: економічна доповідь. - Суми: Управління статистики сільського господарства та навколишнього середовища Головного управління статистики у Сумській області - 32 с.
41.	 Дубов В.И. Кредитование природоохранной деятельности в России // Вестник Московского университета.- 2005.- № 3.- С. 53-65.
42.	Екологічне підприємництво: навчальний посібник / В. Я. Шевчук, Ю. М, Саталкін, В. М. Навроцький та ін. – К.: Мета, 2001. – 191 с.:іл.
43.	Екологічно збалансована економіка: проблеми теорії /Л.С. Гринів; Львів, нац.ун-т ім.. Франка.-Л.: 2001.-240 с
44.	Єрьоменко-Григоренко О.А Організаційно-економічний механізм управління господарською діяльністю підприємства: Автореф. дис. … канд. екон. наук / Інститут економіки промисловості НАН України.- Донецьк., 2000.- 24 с.
45.	Жуплатова Л.М., Басанец Н.Н. О применении конопли в промышленности / Информационный листок.- Харьков:, ХЦНТЭИ.-2002.- № 101
46.	Жуплатова Л.М., Басанец Н.Н. К вопросу о нетрадиционном использовании конопли//Информационный листок.- Харьков:, ХЦНТЭИ.-2002.- № 100
47.	Завгородня Т. Удосконалення інструментів економічного механізму охорони НПС // Економіка України. - 2000.- №12.- С. 67-70.
48.	Закон України «Про охорону НПС» №1264-ХІІ від 25.06.1991 // Відомості Верховної Ради України, 1991, № 41
49.	Закон України “Про систему оподаткування” № 1251-ХІІ від 25.06.1991 // Відомості Верховної Ради України, 1991, № 39 (24.09.1991)
50.	Закон України “Про страхування” № 85/96-ВР від 07.03.1996 // Відомості Верховної Ради України, 1996, № 18 (30.04.1996)
51.	Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 р. № 280/97 // Відомості Верховної Ради України, 1997, № 24
52.	Закон України “Про оподаткування прибутку”
53.	Закон України “Про податок на додану вартість” ”№ 168/97- ВР // Відомості Верховної Ради, 1997, N 21, ст.156 
54.	Закон України “Про проведення економічного експерименту на підприємствах гірничо- металургійного комплексу України” № 934-XIV від 14.07. 1999 // Відомості Верховної Ради України, 1999, № 38, ст.338
55.	Закон України “Про екологічний аудит” № 1862-IV від 24.06.2004 // Відомості Верховної Ради України, 2004, №45 (05.11.2004)
56.	Интеллектуальный капитал [Електронний ресурс] / Зуев. А. Мясникова Л. // Риск. Ресурсы. Информация. Снабжение. Конкуренция (Москва).- 30.12.2002.- C.4-13. - Режим доступу до журн.: http:www.situation.ru/app/i_art_258.htm.
57.	Карагодов І.А. Організаційно-економічний механізм управління природокористуванням та його удосконалення на рівні регіону (на прикладі Донецької області): Автореф. дис. … канд. екон.наук / Інститут економіко-правових досліджень НАНУ.- Донецьк, 2000.- 24 с. 
58.	Каринцева А.И., Подлесная В.Г. Экономические аспекты экологического предпринимательства // Механізм регулювання економіки. – 2004. – №2. – С. 41–45.
59.	Каринцева А.И., Подлесная В.Г. Екологічний бізнес та ринок // Науково-технічна конференція викладачів, співробітників, аспірантів і студентів факультету економіки та менеджменту СумДУ. Суми, 2004 р. – Сумы: Издательство СумГУ – 2004. – С. 56-57.
60.	Карпенко Александр Иванович Теоретико- методологические аспекты оптимизации хозяйственной деятельности в предпринимательской среде: Автореф. дис …. доктора экон. наук / РГБ.- М., 2004.- 22 с. [Електронний ресурс].- Режим доступу: diss/rsl/ru/diss/aspx?crig=/05/010/050/01401/pdf
61.	 Кашенко О.Л Фінанси природокористування. - Суми: Видавництво “Університетська книга”, 1999. - 421 с. 
62.	Кашенко О.Л. Фінансово-економічні основи природокористування.-К.: Вища школа, 1999. - 304 с.
63.	Кирсанова Т.А, Кирсанова Е.В., Лукъянихин В.А. Экологический контролинг- инструмент экоменеджмента / Под ред. к.е.н. В.А. Лукъянихина.- Сумы: Изд-во «Козацький вал», 2004. - 222 с.
64.	Конституція України: із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2222-IV від 08. 12. 2004 р.К.: Велес, 2006. - 48 с.
65.	Коренюк П.І. Фінансові проблеми економіки природокористування в аграрному секторі України // Фінанси України. - 2005.- № 1.- С. 132-136.
66.	Мельник Л.Г. Екологічна економіка: Підручник. - 2-ге вид., випр. і доп. - Суми: ВДТ “Університетська книга”, 2003. - 348 с.
67.	Мельник Л.Г. Информационная экономика. - Сумы: ИТД «Университетская книга», 2003. - 288 с.
68.	Міщенко В. Дієвість економічних підойм екологічної політики (чи “забруднювач платить”?) // Економіка України. - 2002.- №7.- С.62-69.
69.	 Міщенко В., Данилишин Б. Природноресурсна рента і рентна політика в Україні // Економіка України. - 2003.- № 12.- С. 5-14.
70.	Москаленко В. П., Шипунова О.В. Финансово-экономический механизм промышленного предприятия. - Сумы “Довкілля”, 2003. - 176 с.
71.	Мохер Ю. В., Баранник В. Г. Актуальні проблеми відродження коноплярства в Україні // Біологія, вирощування, збирання та первинна переробка льону та конопель. - Глухів: ІЛК.-2004.- С.177-191 
72.	Наказ Міністерства екології та природних ресурсів України “Про Порядок планування та фінансування природоохоронних заходів з Державного фонду охорони НПС” № 189 від 21.05.2002 // Офіційний вісник України, 2002, № 24 (27.06.2002) (частина 2)
73.	Національна доповідь про стан НПС у 2001 році [Електронний ресурс].- Режим доступу: http://www.rvps.kiev.ua/PUBLIK/newreport.htm:google.com.ua
74.	Національна доповідь про стан НПС в Україні у 2004 році [Електронний ресурс].- Режим доступу: http://www.rvps.kiev.ua/PUBLIK/newreport.htm: google.com.ua 
75.	Недешева Н.А. Региональные экологические фонды как инструмент государственного регулирования природоохранной деятельности: Автореф. дис. … кандидата экон. наук/ РГБ.- М., 2003.- 20 с. [Електронний ресурс].- Режим доступу: http: diss. rsl.ru/diss/03/0456/030456003.pdf
76.	 Осипов Ю. М. Опыт философии хозяйства. - М. : Изд-во МГУ, 1990. - 382 с.
77.	Основи екології. Екологічна економіка та управління природокористуванням: Підручник / За заг. ред. д.е.н., проф. Л.Г. Мельника та к.е.н., проф. М.К. Шапочки. - Суми: ВТД”Університетська книга”, 2005. - 759 с.
78.	Паламарчук В.О., Коренюк П.І. Економіка природокористування: Навч. посібник. – Запоріжжя: Дике поле, 2003. - 408 с.
79.	Пилипчук М.О., Колмакова В.М. Діяльність екологічних фондів в Україні // Економіка природокористування і охорони довкілля: Щорічник наук. праць / НАН України; Рада по вивченню продуктивних сил України / Данилишин Б.М. (відп. ред.).- К., 2006. - С. 273-280.
80.	Подлєсна В.Г. Регіональні оцінки екологічних втрат // Методи оцінки екологічних втрат: Монографія / За ред. д.е.н. Л.Г.Мельника та к.е.н. О.І. Карінцевої. – Суми: ВТД “Університетська книга”, 2004. – С.252-255. 
81.	Подлесная В.Г. Экономические аспекты развития экологического предпринимательства в топливно-энергетическом комплексе // Методы решения экологических проблем: Монографія / Под редакцией доктора экономических наук, профессора Л.Г. Мельника и кандидата экономических наук, доцента В.В. Сабадаша. – Сумы: Винниченко Н.Д., ОАО «СОТ» издательство «Козацький вал», 2005. – С. 186-195. 
82.	Подлєсна В.Г. Перспективи розвитку екологічно спрямованої господарської діяльності у сфері поновлюваної енергетики // Ресурсозбереження та економічний розвиток України: формування механізмів переходу суб’єктів господарювання України до економічного розвитку на базі ресурсозберігаючих технологій: Монографія / За заг. ред. канд. екон. наук., доц. І.М. Сотник. – Суми: ВТД “Університетська книга”, 2006. – С. 298-302. 
83.	 Подлєсна В. Г. Екологічний менеджмент і аудит як перспективні напрями розвитку екологічного підприємництва // Механізм регулювання економіки. – 2004. – №4. – С. 243–248.
84.	Подлєсна В.Г. Особливості формування економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності // Економіка: проблеми теорії та практики. – Зб. наук. праць. Випуск 203: В 4 т. – Том ІІІ. – Дніпропетровськ: ДНУ, 2005. – С.751-758.
85.	Подлєсна В.Г. Роль економічного механізму екологічного регулювання господарської діяльності у забезпеченні сталого розвитку // Проблеми і перспективи розвитку банківської системи України: Зб. наук. праць. – Т. 14. – Суми: УАБС НБУ, 2005. – С. 231-236.
86.	 Подлєсна В.Г. Фінансові аспекти економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності // Вісник Сумського державного університету. – 2006. – №1 (85). – С. 182–187. 
87.	 Подлєсна В.Г. Удосконалення інструментів економічного механізму регулювання екологічно спрямованої господарської діяльності // Вісник Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна. – 2006. – № 719. – С. 94–98.
88.	Подлєсна В.Г. Розвиток економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності у сфері промислового застосування льоно- та коноплепродукції і відходів їх переробки // Механізм регулювання економіки. – 2006. – №2. – С. 210–216.
89.	Подлєсна В.Г Формування методичного підходу до створення економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності // Механізм регулювання економіки. – 2006. – №3. – С. 212–215.
90.	Подлєсна В.Г. Фінансування інноваційної діяльності підприємств у напрямку екологізації // Зб. наукових статей “Управління розвитком ” – Харків, ХНЕУ 2004. – № 2. – С. 84-85.
91.	 Подлесная В.Г. Проблемы финансирования экологического предпринимательства // Сборник трудов Международной научно-практической конференции аспирантов и студентов «Проблемы развития финансовой системы Украины». – Симферополь : Изд-во МОО «Центр стабилизации», », 2005. – С. 183–184.
92.	Подлєсна В.Г. Передумови формування економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності // Екологічний менеджмент у загальній системі управління тези Шостої щорічної Всеукраїнської наукової конференції 19–20 квітня 2006 р. – Суми: Вид-во СумДУ, 2006. – С. 123–124.
93.	Подлєсна В.Г. Основні тенденції розвитку економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності в сфері промислового застосування льоно- та коноплепродукції в Україні // “Наукові дослідження – теорія та експеримент 2006”: Матеріали другої міжнародної науково-практичної конференції, м. Полтава15–17 травня 2006 р.: Полтава: Вид-во ІнтерГрафіка”, 2006. – Т. 10. – С.  43–46.
94.	Подлєсна В.Г. Перспективи формування економічного механізму екологічно спрямованої господарської діяльності // Тези доповідей науково-технічної конференції викладачів, співробітників, аспірантів і студентів факультету економіки та менеджменту “Економічні проблеми сталого розвитку”, присвяченої дню науки в Україні (20-29 квітня 2006): – Суми: Вид-во СумДУ 2006. – Том 2. – С. 61–62
95.	 Подлєсна В.Г. Оцінка інвестиційної привабливості регіонів для розвитку екологічно спрямованої господарської діяльності // Екологічний менеджмент у загальній системі управління. Тези Сьомої щорічної Всеукраїнської наукової конференції 24–25 квітня 2007 р. – Суми: Вид-во СумДУ, 2007. – С. 88-89.
96.	Постанова Кабінету Міністрів України “Про затвердження переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів” № 1147 від 17.09 1996 [Електронний ресурс].- Режим доступу: www.rada.gov.ua 
97.	Постанова Кабінету Міністрів України “Про затвердження Положення про Державний фонд охорони НПС” № 634 від 07.05. 1998 // Офіційний вісник України, 1998, № 19 (28.05.98)
98.	Постанова Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення НПС і стягнення цього збору» N 303 від 01.03. 1999 // Офіційний вісник України, 1999, № 9 (19.03.99) 
99.	Постанова Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до Переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів” № 1519 від 17.11 2001 // Урядовий кур’єр, 2001, № 216 (21.11.2001)
100.	Природно-ресурсна сфера України: проблеми сталого розвитку та трансформацій / Під заг. редакцією чл.-кор.НАН україни Б. М. Данилишина. К.: ЗАТ “Нічлава”. - 2006.- 704 с.
101.	Путінцева С.В., Богданов С.М. Вивчення можливості використання відходів котонізації // Матеріали науково-технічної конференції молодих вчених “Нове в селекції, генетиці, технології вирощування, збирання, переробки та стандартизації луб’яних культур”: Зб. наук. пр. (випуск 3).- Глухів: Інститут луб’яних культур УААН, 2004. - C. 88- 89.
102.	Рекомендації по створенню екологічно безпечних умов виробництва підприємств легкої та текстильної промисловості України у басейні р. Дніпро // Київський державний університет технологій та дизайну.- К.:ТОВ “Графіка”, 1999.- 141 с.
103.	Ресурсозберігаюча технологія вирощування льону – довгунця: Практичний посібник / За редакцією Голобородька П.А.- Глухів, 2001.- 30 с.
104.	Ростопшин Ю.А. Эколого- экономические аспекты управления природопользованием // Проблемы окружающей среды и природных ресурсов. - 1998.- №6.- С.21-36. 
105.	Сахаєв В.Г., Хроненко Л.Ф., Рябікова Г.В., Дордоль О.Г. Напрями вдосконалення економічного механізму природокористування // Екологія і ресурси. - 2003.- №6.- С. 139-149.
106.	Синякевич І.М. Пріоритетні інструменти екологічної політики // Фінанси України.- 2000.- № 10.- С. 139-146.
107.	Синякевич І.М. Екологізація розвитку: об’єктивна необхідність, методи, пріоритети // Економіка України. - 2004.- № 1.- С. 57-62.
108.	Скороход Е.Н. Модель поддержки принятия решений при управлении рыбоводным предприятием // Автоматика. Автоматизация. Электронные комплексы и системы. -2003.- №2.- С.149-151.
109.	Скрипник А. Серебрянський Д. Оцінка фіскальної ефективності пільгового оподаткування прибутку підприємств // Економіка України. - 2006.- № 7.- С. 13-26.
110.	Словарь экономических терминов [Електронний ресурс].- Режим доступу: grebennikon.ru/cat-204-1-3.html.
111.	Статистичний збірник “Охорона НПС та використання природних ресурсів України” за 1996 рік / Державний комітет статистики.-1997- 181 с.
112.	Статистичний збірник “Охорона НПС та використання природних ресурсів України” за 1997 рік / Державний комітет статистики.- К.: 1998.-231 с.
113.	Статистичний збірник “Охорона НПС та використання природних ресурсів України” за 1998 рік / Державний комітет статистики.- К.: 1999. -181 с.
114.	Статистичний збірник “Довкілля України” за 1999 рік / Державний комітет статистики.- К.:2000.- 286 с.
115.	Статистичний збірник “Довкілля України” за 2000 рік / Державний комітет статистики.- К.:2001.- 294 с.
116.	Статистичний збірник “Довкілля України” за 2001 рік / Державний комітет статистики.- К.:2002.- 326 с.
117.	Статистичний збірник “Довкілля України” за 2002 рік / Державний комітет статистики.- К.:2003.- 310 с.
118.	Статистичний збірник “Довкілля України” за 2003 рік / Державний комітет статистики.- К.:2004.- 264 с.
119.	Статистичний збірник “Довкілля України” за 2004 рік / Державний комітет статистики.- К.:2005.- 260 с.
120.	Статистичний щорічник України за 2002 рік / Державний комітет статистики, за ред. О.Г Осауленка. – К.: Консультант; 2003. – 663 с.
121.	Статистичний щорічник України за 2004 рік / Державний комітет статистики, за ред. О.Г Осауленка. – К.: Консультант; 2005
122.	Статистичний збірник “Регіони України” 2004 / Державний комітет статистики, за ред. О.Г Осауленка. –К.: 2004.-512 с.
123.	Статистичний щорічник Сумської області за 2003 рік / Головне управління статистики у Сумській області, Суми 2004, 680с.
124.	Статистичний щорічник Сумської області за 2005 рік / Головне управління статистики у Сумській області, Суми 2006, 653 с.
125.	Устинова Г. М. Информационные системы менеджмента: Основные аналитические технологии в поддержке принятия решений / Учеб. Пособие.- СПб: Издательство «ДиаСофтЮП», 2000.- 368 с.
126.	Факторы экономического роста государства [Електронний ресурс] / Померанец В.Н. - Режим доступу: http: //www.nbuv.gov.ua/Articles/Kultnar/Knp 38_171-175.pdf.
127.	Формування на території Сумської області ЕКОПОЛІСУ- науково-виробничо-освітнього комплексу з виробництва і реалізації товарів екологічного призначення (концептуальні положення). – Суми: ВДТ “Університетська книга”, 2003.- 36 с.
128.	Харламова А.О. Бізнес та екологія: можливості компромісу // Економіка природокористування і охорони довкілля: Щорічник наук. праць / НАН України; Рада по вивченню продуктивних сил України / Данилишин Б.М. (відп. ред.).- К., 2005.- С.335-338.
129.	 Харічков С., Губанова О., Загорій О., Інструменти фінансування у сфері поводження з твердими промисловими відходами // Економіка України. - 2005.- № 7.- С.82-88.
130.	Хвесик М.А. Вишневська Н.В. Проблеми децентралізації управління фінансовими ресурсами в контексті забезпечення сталого розвитку регіонів // Економіка природокористування і охорони довкілля: Щорічник наукових праць/НАН України; Рада по вивченню продуктивних сил України / Данилишин Б.М. (відп. ред.).- К., 2006.-С. 98-107.
131.	Хлобистов Є.В. Екологічна безпека трансформаційної економіки/ РВПС України НАН України / Відп. ред. Дорогунцов С.І.- К.: Агентство «Чорнобильінтерінформ», 2004.- 336 с.
132.	Хозяйственное право: Ученик / В.Н. Мамутов, Г.Л. Знаменский, К.С. Хахулин и др.: Под ред. Мамутова В.Н.- К.: Юринком Интер, 2002.- 912 с.
133.	Чугунова Е.В. Эффективность экологического предпринимательства в условиях реализации экологических программ (на примере г. Н. Тагил): Автореф. дис. … кандидата экон. наук / РГБ.- М., 2003.- 20 с. [Електронний ресурс].- Режим доступу: http: //diss/rsl/ru/diss/03/0250/030250034.pdf. 
134.	Чухно А. Господарський механізм та шляхи його вдосконалення на сучасному етапі // Економіка України. -2007. – №3. – С. 60–67.
135.	Чухно А. Господарський механізм та шляхи його вдосконалення на сучасному етапі // Економіка України. -2007. – №4. – С. 36–42.
136.	Швабій К., Серебрянський Д. Інвестиційні стимули в механізмі оподаткування прибутку підприємств в Україні // Економіка України. -2007. – №7. – С. 32–40.
137.	Экономика предприятия: Учебное пособие / Под общ. ред. д.э.н. проф. Л.Г. Мельника- Сумы: ИТД «Университетская книга», 2002.-632 с.
138.	Экологические издержки производства в Украине / Под научной ред. Л. Г. Мельника и А. И. Каринцевой.-Сумы: РИО «АС-Медиа»; Первая украинская компания инновационно-инвестиционного развития «Экополюс», 2003.-72 с.
139.	Экономика и организация природопользования: учебник для студентов вузов / Н. Н. Лукъянчиков, И. М. Потравный.- 3-е изд., перераб и доп..- М.: ЮНИТИ- ДАНА, 2007.- 591 с.
140.	Юсупов К.Н. Разработка системы формирования, аккумулирования и использования средств на финансирование природоохранных мероприятий (на примере Республики Татарстан): Автореф. дис. … кандидата экон. наук / Институт экологии природных систем Академии наук Республики Татарстан.- Казань., 2006. – 26 с.

ДОДАТКИ

Додаток А
Структура та динаміка екоресурсних зборів та екологічних витрат
Таблиця А 1- Надходження платежів за використання природних ресурсів до доходної частини зведеного бюджету України у 1998-2002 р.р.[111]

Показники	Роки	
	1998	2000	2001	2002	
Доходи (всього), млн.грн	28915,8	49117,9	54934,6	61954,3	
Платежі за використання природних ресурсів
у тому числі:	1488,3	1977,1	2269,0	2449,8	
Плата за землю, млн.грн	1114,9	1376,4	1618,6	1806,3	
Збір на геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету, млн.грн	152,7	313,1	245,7	252,2	
Частка платежів за використання природних ресурсів у доходах зведеного бюджету (%)	5,14	4,02	4,13	3,95	
Те саме без збору на геологорозвідувальні роботи (%)	4,61	3,38	3,68	3,54	
Частка плати за землю у сумі платежів за використання природних ресурсів (%)	74,91	69,61	71,33	73,73	

Таблиця А2-Екологічні збори за період 1996-2003 р.р.[102-108]
	1996	1997	1998	1999	2000	2001	2002	2003	2004	
Екологічні збори,   пред’явлені підприємствам, організаціям, установам за забруднення НПС, млн.грн.
	353,2	184,3	245,6	249,7	234,4	239,1	226,2	272,2	339,9	
Частка фактично сплачених екологічних зборів у загальній сумі пред’явлених, %	18,2	31,5	22,7	20,7	35,9	63,7	68,0	84,5	87,0	

Продовження додатку А
Таблиця А3- Екологічні збори і витрати на охорону природи [104, 106-108]
Показник	Роки	
	1998 р.	2000 р. 	2001 р.	2002 р.	
Платежі за використання природних ресурсів млн. грн.	1488,3	1977,1	2269,0	2449,8	
Фактично сплачені підприємствами збори за забруднення навколишньої природного середовища млн. грн 	55,75	84,1496	152,3067	153,816	
Поточні витрати підприємств, організацій, установ на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення, млн. грн.	150,2	233,3	303,5	241,3	
Співвідношення фактично сплачених підприємствами зборів за забруднення навколишньої природного середовища і поточних витрат підприємств, організацій, установ на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення, млн. грн., %	37,117	36,06	50,18	63,73	
Поточні витрати підприємств, організацій, установ на охорону і раціональне використання природних ресурсів, млн. грн.	1774,5	2618,4	2903,7	3067,5	
Співвідношення фактично сплачених підприємствами зборів за забруднення навколишньої природного середовища і поточних витрат підприємств, організацій, установ на охорону і раціональне використання природних ресурсів, %	3,1417	3,2137	5,245	5,01	

Продовження додатку А
Таблиця А4- Витрати на капітальний ремонт основних засобів природоохоронного призначення [104-108]
Витрати	Роки	
	1998 р.	1999 р.	2000 р.	2001 р.	2002 р.	
Всього витрат	150,2	175,0	233,3	303,5	241,3	
Витрати Державного фонду охорони НПС (млн. грн)	0,1	0,1	1,7	5,4	3,3	
Витрати місцевих фондів охорони НПС (млн. грн)
	2,9	0,8	2,4	11,2	1,8	
Інші джерела фінансування (млн. грн)
	147,2	174,1	229,2	286,9	236,2	
Частка витрат Державного фонду охорони НПС у загальній сумі витрат (%)	0,07	0,06	0,73	1,78	1,37	
Частка витрат місцевих фондів охорони НПС у загальній сумі витрат (%)	1,93	0,46	1,03	3,69	0,75	

Продовження додатку А
Таблиця А5-Поточні витрати на охорону природи

Витрати	Роки	
	1998 р.	1999 р.	2000 р.	2001р.	2002р.	
Всього витрат	1774,5	2248,7	2618,4	2903,7	3067,5	
Поточні витрати Державного фонду охорони НПС на природоохоронні заходи (млн.грн)
	1,8	0,5	1,5	1,6	2,9	
Поточні витрати місцевих фондів охорони НПС на природоохоронні заходи (млн.грн)	5,0	2,1	2,7	4,2	7,5	
Інші джерела фінансування 
(млн. грн)	1767,7	2246,1	2614,2	2897,9	3057,1	
Частка поточних витрат Державного фонду охорони НПС у загальній сумі поточних витрат на природоохоронні заходи (%)	0,10	0,02	0,06	0,06	0,09	
Частка поточних витрат місцевих фондів охорони НПС у загальній сумі поточних витрат на природоохоронні заходи (%)	0,28	0,09	0,10	0,14	0,24	

Додаток В
Таблиця В1- Показники оцінки екологічної спрямованості господарської діяльності [авторська розробка]
Найменування показника	Формула для розрахунку	Позначення величин	
1. Показники оцінки екологічної спрямованості матеріального капіталу 	
1.1 Показники оцінки екологічної спрямованості основних фондів	
Частка основних фондів природоохоронного призначення у їх загальній кількості (ЧОФпр.п)
	ЧОФпр.п = КОФпр.п  / КОФ	КОФпр.п  - кількість основних фондів природоохоронного призначення, КОФ- кількість основних фондів	
Частка вартості основних фондів природоохоронного призначення в їх загальній вартості (ЧВОФпр.п )
	ЧВОФпр.п = ВОФпр.п /ВОФ	ЧВОФпр.п – вартість основних фондів природоохоронного призначення, ВОФ- вартість основних фондів	
Частка основних фондів, які задіяні у екологічно спрямованих технологічних процесах (безвідходні, ресурсозберігаючі), в їх загальній кількості (ЧОФе.б.т.пр)
	ЧОФе.б.т.пр.= КОФе.б.т.пр / КОФ	КОФе.б.т.пр – кількість основних фондів, які задіяні у екологічно спрямованих технологічних процесах (безвідходні, ресурсозберігаючі),
КОФ – кількість основних фондів	
Частка вартості основних фондів, які задіяні у екологічно спрямованих технологічних процесах в їх загальній вартості (ЧВОФе.б.т.пр )
	ЧВОФе.б.т.пр = ВОФе.б.т.пр / ВОФ	ВОФе.б.т.пр – вартість основних фондів, які задіяні у екологічно спрямованих технологічних процесах, ВОФ- вартість основних фондів 	
1.2 Показники оцінки оборотних фондів екологічного призначення	
Частка екологічно чистої сировини в загальній кількості сировини (за  видами сировини) (ЧЕЧС)	ЧЕЧС = КЕЧС / КС	КЕС- кількість екологічно чистої сировини, КС- кількість сировини	
Частка вартості екологічно чистої сировини в загальній вартості сировини (за  видами сировини) (ЧВЕЧС)	ЧВЕЧС = ВЕЧС/ВС	ВЕЧС- вартість екологічно чистої сировини, ВС – вартість сировини	
Частка екологічно чистого палива в загальній кількості палива (за видами палива) (ЧЕЧП)	ЧЕЧП = КЕЧП/ КП	КЕЧП- кількість екологічно чистого палива, КП- кількість палива	
Продовження таблиці В 1
Частка вартості екологічно чистого палива в загальній вартості палива (за видами палива) (ЧВЕЧП)
	ЧВЕЧП = ВЕЧП/ ВП	ВЕЧП- вартість екологічно чистого палива, ВП- вартість палива	
Частка палива, яке видобуте з відновлюваних джерел енергії, в загальній кількості палива (ЧПв.д.е )	ЧПв.д.е = КПв.д.е  /КП	КПв.д.е  - кількість палива, яке видобуте з відновлюваних джерел енергії, КП- кількість палива	
Частка вартості палива, яке видобуте з відновлюваних джерел енергії, в загальній вартості палива (за видами палива) (ЧВПв.д.е )
	ЧВПв.д.е = ВПв.д.е / ВП	ВПв.д.е - вартість палива, яке видобуте з відновлюваних джерел енергії, ВП- вартість палива	
Частка енергії, яка видобута з відновлюваних джерел енергії, в загальній кількості енергії (ЧЕв.д.е) 
	ЧЕв.д.е =КЕв.д.е  / КЕ	КЕв.д.е- кількість енергії, яка видобута з відновлюваних джерел енергії, КЕ- кількість енергії	
Частка вартості енергії, яка видобута з відновлюваних джерел енергії, в загальній вартості енергії (ЧВЕв.д.е)
 	ЧВЕв.д.е=ВЕв.д.е/ВЕ  	ВЕв.д.е- вартість енергії, яка видобута з відновлюваних джерел енергії, ВЕ- вартість енергії 	
Частка екологічно безпечних засобів праці зі строком служби не більше 1 року, які легко піддаються утилізації, в загальній кількості засобів праці зі строком  служби не більше 1 року 
	ЧЗПе.б..1 р= КЗПе.б. 1р. / КЗП1 р.	КЗПе.б.1р.-кількість екологічно безпечних засобів праці зі строком служби не більше 1 року, які легко піддаються утилізації,КЗП1р.кількість засобів праці зі строком служби не більше 1 року	
Частка вартості екологічно безпечних засобів праці зі строком служби не більше 1 року, які легко піддаються утилізації, в загальній вартості засобів праці зі строком  служби не більше 1 року (ЧВЗПе.б.1р. )
	ЧВЗПе.б = ВЗПе.б. 1р/ ВЗП1 р.	ВЗПе.б. 1р- вартість  екологічно безпечних засобів праці зі строком служби не більше 1 року, які легко піддаються утилізації, ВЗП1 р – вартість засобів праці зі строком служби не більше 1 року	
Частка вироблених товарів екологічного призначення в загальній кількості вироблених товарів (ЧТе.п.)
	ЧТе.п = КТе.п. /КТ	КТе.п- кількість товарів екологічного призначення, КТ- кількість товарів	
Частка вартості вироблених товарів екологічного призначення в загальній вартості вироблених товарів (ЧВТе.п.)
	ЧВТе.п = ВТе.п./ВТ	ВТе.п- вартість вироблених товарів екологічного призначення, ВТ-вартість товарів 	
Частка реалізованих товарів екологічного призначення в загальній кількості реалізованих товарів (ЧТе.п.)	ЧТе.п= КТе.п./КТ	КТе.п= кількість реалізованих товарів екологічного призначення, КТ- кількість реалізованих товарів 	
Частка вартості реалізованих товарів екологічного призначення в загальній вартості реалізованих товарів (ЧВТе.п.)	ЧВТе.п= ВТе.п./ВТ	ВТе.п- вартість реалізованих товарів екологічного призначення, ВТ- вартість реалізованих товарів	
Темпи росту і приросту кількості реалізованих товарів екологічного призначення (Тр. к.т.е.п., ∆ Тр. к. т.е.п)	Тр. к.т.е.п= КТе.п.б+1/ КТе.п.б.,
∆ Тр. к. т.е.п= КТе.п.б+1- КТе.п.б./ КТе.п.б	КТе.п.б.- кількість реалізованих товарів екологічного призначення у базовому періоді	
Темпи росту і приросту вартості реалізованих товарів екологічного призначення (Тр. в.т.е.п., ∆ Тр. в.т.е.п)	Тр.в. т.е.п= ВТе.п. б+1/ВТе.п. б,
∆ Тр. в.т.е.п.= ВТе.п. б+1- ВТе.п. б./ ВТе.п. б.	ВТе.п- вартість реалізованих товарів екологічного призначення у базовому періоді	
Показники оцінки екологічної спрямованості витрат	
Частка ековідшкодувальних витрат в загальній сумі витрат (ЧВековідш.)
	ЧВековідшкод.= Вековідшкод./ В	Вековідшкод.- сума ековідшкодувальних витрат, В- загальна сума витрат	
Частка екоінвестиційних витрат в загальній сумі витрат (ЧВекоінвест.)

	ЧВекоінвест.= Векоінвест./В	Векоінвест- сума екоінвестиційних витрат, В- загальна сума витрат	
Темпи росту і приросту ековідшкодувальних витрат (Тр.ековідшкод., ∆ Тр. ековідшкод.)

	Тр.ековідшкод.= Вековідш. б+1/Вековідшкод. б,
∆ Тр. ековідшкод.= Вековідшкод. б+1- Вековідшкод. б./Вековідшкод. б	Вековідшкод.б –ековідшкодувальні витрати у базовому періоді

Продовження таблиці В 1
Темпи росту і приросту екоінвестиційних витрат (Тр. екоінвест., ∆ Тр. екоінвест.)	Тр. екоінвест= Векоінвест. б+1/ Векоінвест. б.,
∆ Тр. екоінвест= Векоінвест. б+1- Векоінвест. б./ Векоінвест. б.	Векоінвест. б.- екоінвестиційні витрати у базовому періоді	
2. Показники оцінки екологічної спрямованості людського капіталу 	
Частка робочих місць, які створені екологічно спрямованими суб’єктами господарювання, в загальній кількості робочих місць галузі (регіону) (ЧРМе.с.с.г.)	ЧРМе.с.с.г= РМе.с.с.г/ РМ г.(р.)	РМе.с.с.г.- кількість робочих місць, які створені екологічно спрямованими суб’єктами господарювання, РМ г.(р.)- кількість робочих місць галузі (регіону) 	
Темпи росту і приросту робочих місць, які створені екологічно спрямованими суб’єктами господарювання (Т р. р.м.е.с.с.г, ∆Т р. р.м.е.с.с.г)	Тр.р.м.е.с.с.г=РМе.с.с.г.б+1/РМе.с.с.г.б.,
∆Т р. р.м.е.с.с.г = РМе.с.с.г.б+1 -РМе.с.с.г.б / РМе.с.с.г.б	РМе.с.с.г.б.- кількість робочих місць, які створені екологічно спрямованими суб’єктами господарювання у базовому періоді
	
Темпи росту і приросту середньомісячної номінальної заробітної плати працівників екологічно спрямованих суб’єктівгосподарювання (Т р.с.н.з. п., ∆Т р.с.н.з. п)	Т р.с.н.з. п.= ЗПс.н.б+1/ ЗПс.н.б,
∆Т р.с.н.з. п= ЗПс.н.б+1- ЗПс.н.б/ ЗПс.н.б	ЗПс.н.б- середньомісячна номінальна заробітна плата працівників екологічно спрямованих суб’єктів господарювання базового періоду	
Забезпеченість населення регіону товарами екологічного призначення (З т.е.п)	З т.е.п= ОВт.е.п./ КН	ОВт.е.п- обсяг виробництва товарів екологічного призначення, КН- кількість населення регіону	
Темпи росту та приросту забезпеченості населення регіону товарами екологічного призначення (Тр.з.т.е.п, ∆ Тр.з.т.е.п)	Тр.з.т.е.п= З т.е.п.б+1/З т.е.п.б.,
∆ Тр..з.т.е.п = З т.е.п.б+1- З т.е.п.б./ З т.е.п.б	З т.е.п.б.- забезпеченість населення регіону товарами екологічного призначення в базовому періоді	

Додаток Д
Аналіз фінансової діяльності місцевих фондів охорони НПС Сумської області
Таблиця Д 1- Надходження та використання грошових коштів обласного фонду охорони НПС

Сума коштів (тис. грн)	Роки	
		
	1995 р. (млн.крб.)	1996 р.	1997 р.	1998 р.	1999 р.	2000 р.	2001р.	2002 р.	2003 р.	
Залишки коштів на початок року	12	-	0,5	1,5	10,8	12,1	32,6	2,3	29,2	
Надходження коштів за рік	2119	197,6	227,5	420,1	347,7	833,5	1164,3	1124,5	1047,8	
Всього надходжень	2131	197,6	228,0	421,6	358,5	845,6	1196,9	1126,8	1077,0	
Використано коштів	2131	197,1	226,5	410,8	346,4	813,0	1194,6	1097,6	1077,0	
% використання коштів	100	99,7	99,3	97,4	96,6	96,2	99,8	97,4	100%	

Таблиця Д 2- Надходження та використання коштів місцевих фондів охорони НПС Сумської області за період 1995-2003 р.р.

Сума коштів (тис. грн)	
Роки	
	1995р. (млн. крб)	1996 р	1997 р	1998 р	1999 р.	2000 р.	2001 р.	2002 р.	2003 р.	
Залишки коштів на початок року	1013,7	23,2	108,8	138,5	132,4	177,1	138,2	207,1		
Надходження коштів за рік	4281,4	238,5	645,3	309,4	459,3	370,8	466,1	363,8
	414,1
	
Всього надходжень	5295,1	261,7	754,1	447,9	591,7	547,9	604,3	-	-	
Використано коштів	3213,7	157,2	615,6	315,5	414,6	409,7	397,2	-	-	
% використання коштів	60,7	60,1	81,7	70,4	70,1	74,8	65,7	-	-	
Додаток Е
Динаміка показників екодеструктивного впливу на НПС Сумської області
Таблиця Е 1- Показники екодеструктивного впливу на НПС Сумської області за період 2000-2003 р.р.

Види екодеструктивного впливу	Роки	
	1995 р.	2000 р.	2001р.	2002 р.	2003 р.	
Викиди в атмосферу, тис.т ( шкідливі викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення та пересувними засобами) 	100,3	81,1	85,6	85,9	78,8	
Скиди в воду, млн. куб. м.  відведено
(скинуто) стічних вод	30,8	14,6	14,6	15,6	12,9	
Кількість відходів, тис.т
(наявність на кінець року у сховищах організованого складування та на території підприємств)	-	27820,0	28111,0	28390,5	28744,9	

Додаток К
Оцінка еколого-економічного стану регіонів України
Таблиця З 1-Результати розрахунку індикаторів економічного розвитку і екологічного стану та показника комплексної оцінки еколого-економічного стану регіонів України у 2004

Регіони	Індикатор  ВДВ у розрахунку на 1 особу	Індикатор доходів населення у розрахунку на 1 особу 	 Індикатор рівня безробіття	 Індикатор зносу 
основних засобів  	 Індикатор питомої ваги екологічних інвестицій у загальній сумі інвестицій в основний капітал	 Індикатор питомої ваги екологічних платежів у загальній сумі екологічних інвестицій	 Індикатор питомої ваги екологічних платежів у ВДВ	  Показник комплексної оцінки еколого- економічного стану	
АРК	-0,31926	-0,13362	0,197674	0,066937	-0,62755	-0,2989	0,441624	-0,6731	
Вінницька	-0,35377	-0,12328	0,069767	-0,10345	-0,84184	-8,64544	0,121827	-9,87619	
Волинська	-0,34401	-0,18466	-0,25581	0,131846	-0,21429	0,789368	0,852792	0,775236	
Дніпропетровська	0,183693	0,103103	0,26744	-0,14402	1,44898	-0,1349	-1,81929	-0,09499	
Донецька	0,335487	0,088621	0,15116	-0,05477	0,530612	-0,94333	-1,15838	-1,0506	
Житомирська	-0,39544	-0,12	-0,30233	0,052738	-0,2551	0,424273	0,739086	0,143227	
Закарпатська	-0,4173	-0,24724	0,046512	0,156187	0,117347	0,793882	0,812183	1,261571	
Запорізька	0,112746	0,084483	0,069767	-0,04057	5,285714	0,682548	-0,73096	5,463728	
Івано-франківська	-0,2798	-0,19034	-0,18605	-0,05882	0,903061	-0,48345	-0,76244	-1,05784	
Київська	-0,08538	-0,03759	0,034884	0,068966	-0,73469	-1,40221	0,295431	-1,86059	
Кіровоградська	-0,29575	-0,14552	-0,27907	-0,00406	-0,17857	0,497994	0,26802	-0,13696	
Луганська	-0,17874	-0,08966	-0,06977	0,028398	-0,47449	-2,74373	-1,13604	-4,66403	
Львівська	-0,25808	-0,04379	-0,16279	0,022312	-0,51531	0,021063	0,511675	-0,42492	
Миколаївська	-0,11673	-0,05293	-0,24419	0,060852	-0,56633	-0,65296	0,246701	-1,32559	
Одеська	-0,03369	-0,03879	0,197674	-0,02637	-0,87245	-0,22467	0,807107	-0,19119	
Полтавська	0,21559	0,015345	0,139535	-0,22718	-0,17857	0,343531	0,445685	0,753936	
Рівненська	-0,33769	-0,15707	-0,45349	0,141988	1,352041	0,901204	0,705584	2,152567	
Сумська	-0,31129	-0,09483	-0,22093	-0,04057	-0,41837	-0,1319	0,46802	-0,74987	
Тернопільська	-0,51657	-0,23897	-0,38372	0,042596	-0,56122	0,155968	0,741117	-0,7608	
Харківська	-0,01251	0,000172	0,081395	0,091278	-0,67347	-1,04965	0,441624	-1,12116	
Херсонська	-0,37495	-0,16983	-0,24419	-0,10548	-0,38265	0,59679	0,82335	0,14304	
Хмельницька	-0,37454	-0,1231	-0,2907	0,117647	-0,84184	-0,13591	0,789848	-0,8586	
Черкаська	-0,33274	-0,14328	-0,33721	0,056795	-0,67857	-0,21364	0,413198	-1,23545	
Чернівецька	-0,50653	-0,21603	-0,4186	0,032454	0,096939	0,767302	0,742132	0,497667	
Чернігівська	-0,29011	-0,085	-0,10465	-0,29615	-0,25	-0,18305	0,292386	-0,91657	
м. Київ	2,18026	0,97828	0,44186	0,210953	-0,55612	0,66349	0,863959	4,782682	
м. Севастополь	-0,19607	-0,04052	0,383721	0,036511	-0,42347	-0,27031	0,173604	-0,33653